מוצרט בג'ונגל
- אתה מסחרר אותי -
שמעת מתומאס?
צודקת, זה לא ענייני.
רומנים עם ההנהלה תמיד מסתיימים באכזבה.
אילו יצאת עם גבר הגון ממעמד הפועלים...
היילי, הוא מפלרטט איתי?
- בוב, אתה מפלרטט איתה? - מפלרטט? אני לא מבין בזה.
סליחה, אתם הנגנים?
סעו מסביב וחנו מול כניסת השירות. אני לא קובע את החוקים.
ברור, כי אין לך שום מעמד.
יש לך רק אוזני ארנב.
הנה המאסטרו. אני זזה.
- התקדמו. - מאסטרו!
- כן, היילי. - היי.
- היי, יופי של תזמון. - כן. איך הייתה הנסיעה?
היילי, "מאחוריי אין דבר, הכול פרוש לפניי. זה טבען של הדרכים."
קרואק.
יש בך משהו מיוחד מאוד, היילי, נהר עמוק.
יותר בכיוון של זרזיף מים.
זרזיף מים, כן.
- בכל אופן, אני מתייצבת לתפקיד. - כן.
בסדר. יש לך שתי משימות. הראשונה.
תוכלי לקנות לי מחבטים של ארנולד פלמר?
- שמעת עליהם? - כן.
הם ממש טובים, גיליתי אותם רק באחרונה.
זה מדהים, הם נקראים על שם שחקן טניס מפורסם.
- שחקן גולף. - מה?
- שחקן גולף. - הוא היה טוב בכל דבר.
בסדר? והמשימה השנייה שלך, והיא החשובה מבין שתיהן.
בעצם, מאז שכרתי אותך,
- הטלתי עלייך אחריות רבה, נכון? - כן.
בסדר. גם לי יש אחריות כלפייך.
הלילה אני רוצה שתתנסי,
אני רוצה שתחפשי כאן השראה.
דרך הופעתה אינה חשובה, היא תגיע ממקורות לא צפויים,
אבל עלייך לחוות משהו חדש
כי כך מיתוספים לנו ממדים חדשים ליצירה.
- מאסטרו! - שנינו זקוקים לזה.
כמה טוב לראותך!
בסדר? באני, היי.
זה "הקוטג' הקטן" שסיפרת לי עליו? טירוף, נכון?
- גלוריה, אין מפלט ממך? - אני משתדלת שלא, מאסטרו.
אתה מוכן לגייס כספים ברצינות?
זה רציני, כן. רציני, לא מצחיק. רציני.
הבטח שלא תיתן לגלוריה להעביד אותך בפרך.
אבל יש פה תורמים גדולים. אמרתי לגלוריה...
מאסטרו, המסיבה נועדה לתמוך באמנות,
אבל האמן לי, בלי כיף אין כסף.
אני רוצה שתירגע, תיהנה, תדבר עם אנשים.
תהיה מקסים כהרגלך והכסף יזרום, אני מבטיחה.
בסדר, אני אירגע.
מרלון, אתה פה!
מרלון גוגנהיים ממשפחת גוגנהיים בקונטיקט.
אני שוקלת בדעתי לאמץ אותו.
זאת אליס סמינוף.
היא בת חסותי.
ברבו!
מאסטרו, נוכל להצטלם איתך?
מאסטרו. בוא, בוא להצטלם. בבקשה.
מאסטרו, בן דודי איתן היה הנהג שלך במיניאפוליס...
איפה היא? היא נעלמה.
- כתבתי פואמה סימפונית וחשבתי... - מאסטרו, אפשר חתימה?
זה עמוד מקונצ'רטו כינור שאתה מקליט.
במיניאפוליס? לא זכור לי, אני מצטער.
תודה על העזרה, יקירתי.
הכול מהיר כל כך היום, קשה לזקנה כמוני לעמוד בקצב.
לגמרי. זה בסדר. הוורודים הם "פרקוסט"
- והלבנים הם "זנקס". - הוורודים?
הם עושים לי הרגשה קלילה ונעימה.
אבל איך אבדיל ביניהם?
אשמור לך על הלבנים כדי שלא תתבלבלי.
ליזי, ברצינות?
- ביי. - ביי.
- מה את עושה פה? - עובדת. מה את עושה פה?
אימא שלי ובאני חברות כבר 200 שנה.
הן ערפדיות.
הן שותות את דמו של כל מי שלא הפליג איתן ב"מייפלאואר".
לא היה לי מושג שאת בת לשושלת מהמהפכה האמריקנית.
למה לא סיפרת לי?
כי זה מביך.
למי אכפת מהשטויות האלה?
כן, גררו אותי הנה לארוחות ערב
ולמסיבות פסחא בגינה כל חיי.
אני מכירה את הבית לפניי ולפנים.
מצאנו את המחבוא של אל קאעידה!
- אל תלשיני עלינו. - עופי מפה ותסגרי את הדלת!
את לא אליזבת קמבל?
- לא. - כן, למדנו באותו בית ספר פרטי.
את לא זוכרת? אני אוון ביירס.
אני נראית כמו מישהי שלמדה בבית ספר פרטי? נו?
- לא, גברתי. - לא, גברתי.
בדיוק. ואל תקראו לי גברתי, שמוקים קטנים.
- אליזבת. - תסתמי.
- הוא חמוד. כן. - אוון ביירס?
הוא חם עליי מאז... אני לא זוכרת בדיוק.
מה את עושה? משגיחה על המאסטרו?
לא. למען האמת, הלילה אני אמורה לחוות ולהתנסות.
השגתי כדורים מזקנה חביבה.
רוצה לחוות ולהתנסות איתי?
לא ממש. את מכירה את הגבר בחולצה הצהובה?
נדמה לי שקוראים לו מרלון.
מרלון אוסקר גוגנהיים הרביעי.
גדל בניופורט ובביקון היל, רווק מושבע.
"רווק מושבע".
היילי, אני מוכרחה לומר שהוא לא נראה לי הטיפוס שלך.
לא, הוא לא הטיפוס שלי, אבל הוא נראה לי מעניין.
- את מנסה לטפס בסולם החברתי? - לא.
אולי נפתח איתו בשיחה חווייתית והתנסותית?
- לא, אנחנו לא יכולות... - היי, מרלון.
אני ליזי וזאת היילי.
היא מנגנת באבוב והיא מחפשת חוויות חדשות.
זה מרלון מביקון היל, שיחת העיר בניופורט
וגבר מטורזן מאוד. השאר תלוי בשניכם. צ'או.
- היא יודעת הרבה דברים. - כן, אני מתנצלת.
העגילים שלך.
כשגרתי בפריז הכרתי שחקנית שענדה עגילים זהים לאלה.
נוסף על יופייה,
היא הייתה האדם המשעשע והמעניין ביותר שפגשתי.
אתם מופיעים בגינה. שימי את הצ'לו שם בינתיים.
אסור לכם לדבר עם האורחים בהפסקות
או להטריד אותם.
זאת אפליה מעמדית, והיא אסורה על פי חוקי האיגוד.
אצלנו אין איגודי עובדים, אז תשכח מהשטויות האלה.
אתם יכולים לשבת לשולחן בהפסקות.
יש פה כיבוד בשבילכם.
שאלות?
כן, יש לי שאלה.
מישהו ראה את הילדה הבלונדינית שמנגנת בחליל כמו מלאך?
היא... היי, סינתיה!
בוב, וורן בויד, סווטלנה. מה קורה?
אתם מופיעים פה? מה תנגנו?
מאסטרו, אסור לנו לנגן איתך.
אנחנו נגנים שפלים.
ומותר לנו לאכול רק כריכי טונה עבשים.
מאסטרו, אני מצטערת. גברת שייפלביין מתעקשת ש...
לא, לא.
איך קוראים לביצים השחורות הקטנות?
- קוויאר. - קוויאר.
בואו נאכל קצת. זה טעים מאוד. ממש טעים. בסדר...
מאסטרו, בבקשה. עליי לשמור על...
עלייך לטעום את מה שאת מכינה. זה משובח.
שף הסלמון, בבקשה, טעם. כן.
והאחראי לסידורי הפרחים. הם היו מקסימים.
כל הצדפות, כבד האווז, כל המנות,
הגישו הכול כאן בחדר האוכל. בוב, אם אתה רוצה לנגן כמו אל,
- עליך לאכול כמו אל. אחריי! - כן.
הוא לא מקפיד על הפסקות שירותים,
אבל עליי להודות שרודריגו מתחבב עליי מרגע לרגע.
אין להתכחש לקסמו.
כבר נטשת את המאסטרו הקודם שלך?
שמך סינתיה, נכון?
- שמעת ממנו? - כן.
כן, שמעתי.
את בסדר? נכון, זה לא ענייני.
הוא ירש חמישה מיליון מאימא שלו, ומיד הפסיד שניים.
בכל העיר פשטה שמועה שתומאס עומד לחזור לתפקידו.
מוכרחים לעצור את זה, אדוארד. באמת. אנחנו לא יודעים איפה הוא.
אולי אני לא רוצה לעצור את השמועה.
אדוארד, אני מבינה שקשה להסתגל לשינויים.
אל תדברי אליי כאילו אני ילד, גלוריה.
אם את רוצה את הכסף שלי, זכותי לחוות דעה. בקול רם.
תודה.
קלייר, בבקשה, הרביצי בו קצת שכל.
קודם כול הסבירי לי למה האישה הזאת מנגנת פה בצ'לו.
באני שכרה את הנגנים. אני בטוחה שזו הייתה טעות.
כן, אבל באני לא עושה שום דבר בטעות, נכון?
ספרי לי, מה דעתך על העבודה אצל רודריגו דה סוזה?
זה מדהים. רגע אחד אני מכינה תה צמחים משונה מפרו,
ובמשנהו אני מתעתקת קונצ'רטו שנכתב לפני 200 שנה.
הוא משוגע, אבל הוא מדהים ופיוטי ו...
ואת מאוהבת בו.
- לא ולא. - כן, בבירור.
לא. הבעיה היחידה היא שאני העוזרת האישית שלו,
ואני רוצה לנגן באבוב.
את צעירה. יש עוד זמן.
לא בטוח. אני בת 26. לכל נגני הסולו הדגולים
היה תפקיד חשוב בתזמורת לפני גיל 30.
אני פצצה מתקתקת.
שאלה אחרונה, מאסטרו. אחייני ג'ונתן
- לומד בקונסרבטוריון אוברלין ו... - יופי.
אתה הגיבור שלו. יש לך עצה בשבילו?
כן, כן. עצתי לו שיקרא ספרים רבים,
יטייל בעולם ובשום פנים ואופן
לא יקעקע את שמה של אהובתו על התחת. לעולם לא.
טוב, עליי ללכת. אני מצטער. אני הולך.
יש לנו 10,000. מי ייתן לי 15?
חמישה עשר, 15 אלף... 15 אלף!
אנשים, 15,000 זה סכום זעום תמורת הזכות
להקיש במשולש ברגעי הלהט האחרונים בסימפוניה החמישית של מאהלר.
פטריק, אני יודעת שיש לך כסף. דיברתי עם סוכן המניות שלך.
מצאת את המלאכית זהובת השיער?
לא. לצערי, היא עדיין חומקת ממני.
אולי זו מטפורה.
את יודעת, לפעמים אני תוהה, האם אנחנו מגייסים כסף כדי לנגן
או מנגנים כדי לגייס כסף?
אנחנו הנחש שאוכל את זנבו.
ואז שומעים נערה צעירה מנגנת מנגינה יפהפייה בחליל.
ופתאום הכול הגיוני, כן?
נמכר לפטריק דונטן ב-30,000 דולר!
מה הפריט הבא?
אולי רסיטל בכינור מהמאסטרו שלנו?
זה לא מופיע ברשימה, אדוארד. התנהג יפה.
לא, אני רציני. אכתוב המחאה על סך 200 אלף דולר
אם רודריגו דה סוזה יואיל לנגן לנו בכינור הערב.
המאסטרו אינו מנגן בכינור בפומבי. כולם יודעים זאת.
לא, אבל... תודה, גלוריה,
אבל קיבלתי השראה ואחרוג ממנהגי הערב.
ככלות הכול, מר בייבן הוא חבר קרוב של תומאס פמברידג',
ומעצם חברותם, בצירוף תרומה על סך 300,000 דולר,
איך אוכל לסרב?
עשינו עסקה.
למי יש כינור? הביאו כינור.
כן.
- קרע אותו, מאסטרו. - תודה, בוב.
מר בייבן, מה תרצה לשמוע?
אולי שיר צנוע ממולדתי?
או שזה בלתי חוקי בעיניך?
לא, לא, הבחירה בידיך,
אם כי להבנתי אתה מתקשה לעתים
בבחירת יצירות.
כן, מצחיק מאוד. כן, כי אני...
אנחנו דומים לשני ילדים שרבים במגרש משחקים
של ניאנדרתלים ו...
בסדר, אני יודע מה אנגן. אני יודע.
זה היה משעשע אבל...
הנעימה הקטנה שלך אינה תמורה הוגנת להשקעתי.
זו רק ההתחלה, אדוארד. כידוע לך, זו מנגינה פשוטה מאוד,
אבל אחד המלחינים הדגולים טווה ממנה דבר מה קסום.
כחובב מוזיקה קלאסית, בטוחני שאתה יודע מי הלחין את הווריאציה.
בסדר.
אתרום 300,000 דולר
אם תגיד לי מי הלחין את הווריאציה על ה...
איך קראת לזה? "נעימה קטנה"?
אמור לי, אדוארד,
בעבור 300,000 דולר, מי המלחין?
- חוששני שאיני יודע. - אתה רוצה להתקשר לחבר?
היה זה וולפגנג אמדאוס...
- מוצרט! - מוצרט!
תודה רבה על 300,000...
אל דאגה! אלה רק הילדים שמשתעשעים.
בבקשה, אל תתחיל. כמה פעמים צריך להגיד לך?
אני לא אליזבת היקרה שלך. היה נעים לדבר איתך.
לא, את ליזי עכשיו.
הגרסה המקוצרת לשם המלא אליזבת.
אני מתה על הדיבור הסקסי שלך.
אני מבין. תמיד היית חריגה.
רוב הילדים האחרים לא הסתדרו עם זה,
ואני מניח שזה רק חיזק בך את הרצון להתבדל.
וואו. אתה גם משעמם וגם גרסה מלוקקת של זיגמונד פרויד?
את זוכרת את ליל כל הקדושים בכיתה ח'?
במסיבה של טומי קליין?
כולם התחפשו להארי פוטר או לפרודו או...
והכי עלובים התחפשו לטלפון נייד.
- כן. אבל לא את, אליזבת. - אני הולכת לבר.
את התחפשת לבילי הולידיי.
בכלל לא ידעתי מי זאת בילי הולידיי.
לבשת שמלת וינטג' ונעצת פרח לבן בשיערך,
ופתאום פשוט... התחלת לשיר.
והשיר הזה היה... וואו.
"אתה מסחרר אותי".
"אתה מסחרר אותי". והעולם עמד מלכת.
בכל אופן, לא שכחתי את זה מעולם.
זה כל מה שרציתי לומר.
היי, חכה רגע.
- אתה רוצה למלא לי את הכוס? - בסדר.
יופי. למה אתה מחכה?
- לא. - בבקשה, תן לי את המפתחות.
נגיד שזה התשר שלנו.
לא נעים לי להודות, אבל אני אוהבת את הסגנון שלך.
- שלום. - הוא מת על העוגה הזאת.
אליס, שמי רודריגו.
אימא שלי הראתה לי סרטון שלך ביוטיוב, אבל קיצרת את השיער שלך.
כן, כן. הוא מצא חן בעיני יותר מדי אנשים.
זו סיבה משונה. הרוב רוצים למצוא חן.
כן, אבל לא בהכרח בגלל השיער.
שמעתי אותך מנגנת, אליס.
את מנגנת נפלא, בעוצמה, ב...
אני רוצה לשאול אותך שאלות רבות כל כך.
בסדר, אבל אפשר להישאר כאן?
כן. כן, אם זה בסדר מבחינתו. כן.
ספרי לי, אליס, מי המלחין האהוב עלייך?
אני אוהבת את דבוסי ואת שופן.
וגם את קייטי פרי, אבל המורה שלי לא מרשה לי לנגן שירים שלה.
אני מבין ללבך. בילדותי רציתי לנגן את השיר
"הולך על הירח" של להקת "פוליס",
אבל ההורים שלי שנאו את הלהקה, וזה היה...
טוב, לא חשוב.
דבר אינו חשוב כשאוהבים מוזיקה, נכון?
אבל אדם בעל כישרון, ואת אכן מוכשרת,
עליו להקריב הכול למען המוזיקה.
מצפים ממנו להקריב הכול למען המוזיקה.
את מוכנה לעשות את זה, אליס?
סליחה, לא התכוונתי להפחיד אותך. סליחה.
מה את מרגישה כשאת מנגנת?
כשאני מנגנת למורה שלי,
אני בעיקר מתרכזת כדי שלא אטעה,
אבל כשאני מנגנת לבד בבית, אני לא חושבת על כלום.
וכשאני מסיימת, אני מרגישה כאילו הקצתי מחלום.
כן, אני מבין.
למה אתה עצוב?
אליס, כבר מאוחר מאוד. אנחנו מוכרחים ללכת.
יש לך בת יפהפייה ומוכשרת.
תודה.
אם תזדקקי לעזרה כלשהי, פני אליי. בסדר?
אליס.
מלאכית קטנה, איני עצוב כלל.
בואי, אנחנו הולכים.
תמיד רצית לנגן באבוב?
כשהייתי בת חמש הלכנו לקונצרט בחג המולד,
והייתה שם נגנית אבוב צעירה,
ופניתי לאימא שלי ואמרתי, "אימא,
אני רוצה מקל שחור כזה."
והיא התעלמה ממני.
כעבור שלושה שבועות הערתי אותה באמצע הלילה
ואמרתי, "אימא, איפה המקל השחור שלי?"
היא קנתה לי אבוב, וזהו.
כן. הבנת משהו על עצמך, משהו עמוק.
כמו עילוי במתמטיקה או בשחמט, פשוט ידעת.
אולי אהבתי את הצורה שלו.
לא, זה עמוק מכך.
כן, אתה צודק.
בגיל שמונה כבר התאמנתי חמש שעות ביום.
זה כל מה שעשיתי.
הייתי חייזר שחי בעולם שונה משאר הילדים.
היה לי האבוב והייתה לי המוזיקה, והיא תמיד התנגנה בראשי.
בסופו של דבר מצאתי את שאר החייזרים,
וזה הצדיק את כל המאמץ.
עכשיו את מנסה להצטרף לספינת האם.
כן, היכל הקונצרטים.
אני מצטערת אם השיחה הזאת משעממת אותך.
נהפוך הוא. את צוחקת?
באמת?
כן. את מספרת לי איך המצאת את זהותך.
זה הדבר החשוב ביותר בעולם.
כולם רוצים לעשות את זה ורק מעטים יכולים. הרוב אינם אמיצים מספיק.
איך זה שקל כל כך לדבר איתך?
טעות בידך. קל להקשיב לך.
אני מופתע שלא שמת לב.
תסכימי לעשות לי טובה?
כן, כמובן.
למדי אותי לנגן.
- באבוב? - כן, באבוב. אני רוצה לנגן.
רק שיר אחד, שיר יפהפה. בבקשה?
כן, כמובן.
יופי.
אתה מסחרר אותי
בחיוך שמעלה לי את הטמפרטורה
כמו חודש יולי בלי סוף והתחלה
אתה משכר את נשמתי
בעיניך
- בוקר טוב, מאסטרו. - היי, בוקר טוב!
- מה שלומך? - אני משחק משחק נהדר
- עם חבריי החדשים והנהדרים. - יופי.
הסתכלי.
שמחה. טוב, קדימה.
מאסטרו!
אתה בסדר?
השלמת את המטלה שלך, היילי?
כן, מאסטרו. חוויתי והתנסיתי.
ואולי גם מצאתי קצת השראה.
היילי, זה מגניב כל כך.
זה שווה הכול.