MOZART I JUNGLEN
"DU STIGER MIG TIL HOVEDET"
Har du hørt fra vores ven, Thomas?
Det kommer ikke mig ved.
Hvis man er sammen med cheferne, bliver det værst for en selv.
Hvis du var sammen med en rigtig arbejder...
Flirter han med mig, Hailey?
-Bob, flirter du med hende? -"Flirter"? Det kan jeg ikke finde ud af.
Skal I optræde?
I skal parkere ved vareindleveringen. Jeg laver ikke reglerne.
Nej, så ville du skulle have format.
Ikke en med kaninører.
Der er maestroen. Jeg smutter.
-Fortsæt. -Maestro!
-Ja. -Hej.
-Vild timing, ikke? -Ja, hvordan var din tur?
"Intet bag mig, alting foran mig, som det altid er på vejen."
Kerouac.
Du har noget særligt i dig. Som en dyb flod.
Jeg tænkte mere som en lille bæk.
Ja, en lille bæk.
-Jeg melder mig til tjeneste. -Ja.
Du har to opgaver. Den første.
Kan du skaffe en Arnold Palmer?
-Har du hørt om dem? -Ja.
De er virkelig gode. Jeg har lige opdaget dem.
Det er tosset. De er opkaldt efter en berømt tennisspiller.
-Golfspiller. -Hvad?
-Han er golfspiller. -Han var god til alt.
Og nu din anden opgave, som er din vigtigste.
Siden vi begyndte at arbejde sammen,
-har du fået meget ansvar, ikke sandt? -Jo.
Jeg har også et ansvar over for dig,
og I aften skal du udforske.
Du skal finde inspiration her.
Det er lige meget, hvordan den viser sig. Den vil komme fra uventede steder,
og du skal opleve noget.
For det er, hvad vi har brug for, at få dimensioner ind i det, vi laver.
-Maestro! -Det har vi begge brug for.
Det glæder mig sådan at se dig.
Okay? Ja. Bunny, hej!
Er det den lille hytte, du fortalte mig om. Vildt, ikke?
-Gloria, undslipper jeg dig nogensinde? -Ikke hvis det står til mig.
Er du klar til at skaffe seriøse midler?
Ja, seriøse ting. Seriøse. Ikke sjove.
Du må love mig, at du ikke lader Gloria hundse med dig.
Der er store donorer her. Jeg har sagt til Gloria, at...
Denne fest støtter kunsten,
men tro mig, ingen "midler" uden "sjov."
Du skal slappe af, nyde det og mænge dig.
Bare vær charmerende som altid, og så vil pengene komme, det lover jeg.
Okay. Jeg slapper af.
Der er du, Marlon.
Marlon Guggenheim fra Connecticut-Guggenheimerne.
Jeg overvejer at adoptere ham.
Her er Alice Seminoff.
Hende sponsorerer jeg.
Bravo!
Må vi tage et med dig, tak?
Kom. Lad os tage et billede. Sådan. Ja.
Min fætter, Ethan, var chauffør for dig i Minneapolis...
Hvor er hun? Hun er væk.
-Jeg har skrevet et symfonisk digt... -Vil du signere dette?
Det er en side fra den violinkoncert, du er ved at optage.
Minneapolis siger mig ikke noget.
Tak for hjælpen, kære.
Det hele går så hurtigt. Det er svært for en gammel dame at følge med.
Det er helt okay. De pink er helt sikkert Percocet,
-og den hvide er Xanax. -De pink.
Det er den, der giver mig en rar fornemmelse indeni.
Hvordan kan jeg kende forskel?
Jeg kan bare holde de hvide, så du ikke bliver forvirret.
Seriøst, Lizzie?
-Farvel. -Farvel.
-Hvad fanden laver du her? -Jeg er på arbejde. Hvad med dig?
Min mor og Bunny har været venner i uendelige tider.
De er nærmest vampyrer.
De suger blod fra dem, der ikke tog med dem på Mayflower.
Jeg vidste ikke, din familie stammede tilbage fra Uafhængighedskrigen.
Hvorfor har du ikke fortalt det?
Fordi det er pisse pinligt.
Hvem tager sig overhovedet af det?
Men ja, jeg er blevet slæbt med til middagsselskaber
og på påskeægsjagt her hele livet.
Jeg kender alle små afkroge.
Det er vist al-Qaeda-hovedkvarteret.
-Du må ikke sige det til nogen. -Smut, og luk den fandens dør.
Er du ikke Elizabeth Campbell?
-Nej. -Jo. Vi gik på kostskole sammen.
Kan du ikke huske mig? Evan Byers.
Ligner jeg en, der har gået på kostskole? Gør jeg?
-Nej, frue. -Nej, frue.
Nemlig. Og kald mig ikke frue, små tumper.
-Elizabeth. -Ti stille.
-Han er meget sød. Ja. -Evan Byers?
Han har været vild med mig siden... Jeg husker end ikke hvornår.
Hvad laver du? Passer på maestroen?
Nej, i aften udforsker og oplever jeg.
Jeg har lige fået nogle beroligende piller af en gammel dame.
Vil du udforske og opleve det?
Egentlig ikke. Ved du, hvem ham i den gule skjorte er?
Han hedder vist Marlon eller sådan noget.
Marlon Oscar Guggenheim IV.
Han voksede op i Newport og Beacon Hill, og han er ikke afsat.
"Ikke afsat."
Han ligner altså ikke din type.
Det er han heller ikke. Han virker bare interessant.
-Du vil op af den sociale rangstige. -Nej.
Skal vi ikke starte en undersøgende samtale med ham?
-Nej, vi kan ikke bare... -Hej, Marlon.
Mit navn er Lizzie. Det er Hailey.
Hun spiller obo og søger nye oplevelser.
Det er Marlon, han er fra Beacon Hill og lidt af en sensation i Newport,
og så er han en dygtig påklæder. I må klare resten.
-Hun har styr på det. -Ja, det er jeg ked af.
Dine øreringe.
Da jeg boede i Paris, kendte jeg en skuespillerinde, der havde de samme.
Hun var virkelig smuk,
men samtidig den mest underholdende og interessante person, jeg har mødt.
I skal optræde i haven. Stil celloen der.
I pauserne må I under ingen omstændigheder tale med gæsterne
eller kommunikere med dem.
Det er klassediskrimination. Fagforeningsreglerne tillader det ikke.
Her har alle ret til at arbejde. Efterlad dine fagforeningsfloskler i døren.
Når I ikke optræder, må I sidde her,
og der er forfriskninger lige ved hånden.
Nogen spørgsmål?
Jeg har et.
Har nogen set den lyshårede pige, der spillede tværfløjte som en engel?
Hun... Du! Cynthia.
Bob, Warren Boyd, Svetlana. Hvad så?
Skal I spille? Hvad skal I spille?
Vi må ikke tale med dig.
Vi er blot ydmyge daglejer-musikere.
Vi må heller ikke spise andet end disse kedelige tunsandwich.
Undskyld, men frøken Schiefelbein insisterer på...
Nej.
De små sorte æg. Hvad hedder de?
-Kaviar. -Kaviar.
Lad os spise nogle. De smager godt. Virkelig godt.
Maestro. Jeg må fastholde en vis...
Man skal spise, hvad man laver. Det er så godt.
Lakse-laver, spis noget. Ja.
Og blomsteropsætningen. Den var vidunderlig, ikke?
Alle østerserne, foie grasen, alt, alle tallerkenerne,
det er hernede i spisesalen. Hvis du vil spille som en gud,
-bør du spise som en gud. Følg mig! -Ja.
Han skider på vores toiletpauser,
men alligevel kan jeg bedre og bedre lide ham.
Han har en umiskendelig charme.
Så du har allerede forladt din gamle maestro.
Du hedder Cynthia, ikke sandt?
-Har du hørt fra ham? -Ja.
Ja, det har jeg.
Går det? Det kommer selvfølgelig ikke mig ved.
Han arvede fem millioner fra sin mor. Hvorpå han med det samme mistede to...
Jeg har hørt rygter i hele byen om at hente Thomas tilbage.
Det må stoppe. Vi aner end ikke, hvor han er.
Måske ønsker jeg ikke, det skal stoppe.
Jeg forstår godt, forandringer kan være svære.
Tal ikke til mig, som var jeg et barn.
Hvis du vil have mine penge, har jeg ret til en mening. En stor en.
Tak.
Gider du tale ham til fornuft?
Jeg gør ikke noget, før du forklarer, hvorfor den kvinde spiller cello her.
Bunny stod for musikken. Det må være en forglemmelse.
Ja, men sådan nogle laver hun ikke, vel?
Hvordan er det så at arbejde for Rodrigo DeSousa?
Fantastisk. Det ene øjeblik laver jeg underlig, peruviansk te,
og det næste transskriberer jeg en 200 år gammel koncert.
Han er tosset, men han er fantastisk, og han er poetisk, og...
Og du er tydeligvis forelsket i ham.
-Nej. -Jo, tydeligvis.
Nej. Det eneste problem er, at jeg er hans assistent,
og jeg ville ønske, jeg kunne spille obo for ham.
Du er ung. Du kan stadig nå det.
Det ved jeg nu ikke. Jeg er 26. Der findes ingen solist,
der ikke have en vigtig rolle i et orkester, inden de blev 30.
Jeg er en tikkende bombe.
Et sidste spørgsmål. Min nevø, Jonathan, er sidsteårselev
-på Oberlin-konservatoriet, og...
Du er hans helt. Har du et godt råd til ham?
Ja, mit råd er, at han skal læse bredt,
rejse vidt omkring, og han må under ingen omstændigheder
lade sin balde tatovere med sin elskers navn.
Jeg må gå. Beklager.
Der er budt 10.000 dollars. Nogen der byder 15.000?
Femten tusinde.
Folkens, det er en ringe sum for den ære
at slå til trianglen i de sidste øjeblikke af Mahlers Femte Symfoni.
Patrick, jeg ved, du har dem, jeg har lige talt med din børsmægler.
Har du fundet din lille engel med det gyldne hår?
Nej. Hun undslipper mig fortsat.
Måske er det en metafor.
Sommetider spekulerer jeg på en ting. Indsamler vi penge for at lave musik,
eller laver vi musikken for at indsamle penge?
Vi er som slangen, der spiser sin egen hale.
Og så hører man en ung person spille så smukt på sin tværfløjte.
Og så giver det hele mening.
Solgt til Patrick Donten for 30.000 dollars!
Hvad så nu?
Hvad med en violinkoncert fra vor egen maestro?
Det står ikke på min liste. Opfør dig ordentligt.
Jeg mener det. Jeg skriver en check på 200.000 dollars
for at høre Rodrigo DeSousa spille violin for os i aften.
Maestroen spiller ikke længere offentligt. Det ved alle.
Nej. Men... Tak, Gloria, men jeg
føler mig inspireret til at gøre en undtagelse i aften.
Hr. Biben er jo trods alt en god ven af Thomas Pembridge.
Og alene af den grund, og så en donation på 300.000 dollars,
hvordan kan jeg så afslå?
Det er en aftale.
Hvem har en violin? Hent den violin.
Ja.
-Giv den gas. -Ja, gracias.
Nå, hr. Biben, hvad ønsker du at høre?
Måske en ydmyg sang fra mit hjemland?
Eller er det for ulovligt for dig?
Nej. Du får lov at bestemme.
Jeg er dog bekendt med, at du kan have svært ved
at beslutte dig for, hvad du skal spille.
Ja, meget morsomt. Ja, for jeg...
Vi er som to små skolebørn, der slås i en skolegård
fuld af neandertalere og...
Nu ved jeg, hvad jeg vil spille.
Det var meget morsomt, men...
Men jeg vil nu ikke kalde din lille vise en ordentlig betaling for min investering.
Jeg er blot lige begyndt. Som du ved, er det en meget simpel sang,
men en af vores største komponister spandt guld på den.
Som kender af klassisk musik, tror jeg, du ved, hvem der lavede denne variation.
Okay.
For 300.000 dollars som jeg vil donere,
kan I så sige mig, hvem der har komponeret denne variation på den lille...
Hvad sagde du? "Vise"?
Sig mig,
for 300.000 dollars, hvem komponerede den?
-Det aner jeg desværre ikke. -Vil du ringe til en ven?
Det var ingen ringere end Wolfgang Amadeus...
-Mozart. -Mozart.
Tusind tak for de 300...
Bare rolig! Det er blot børnene, der morer sig.
Lad nu være. Hvor mange gange skal jeg sige det?
Jeg er ikke din dyrebare Elizabeth. Det var hyggeligt at snakke med dig.
Nej, nu er du Lizzie.
Hvilket bruges som et diminutiv for Elizabeth.
Jeg elsker, når du snakker frækt til mig.
Jeg er med. Du var altid lidt af en sær snegl.
Det kunne de fleste børn ikke klare,
og jeg gætter på, det betød, du ville være endnu mere anderledes.
Så ud over at være vildt kedelig, så er du også Sigmund Freud i Dockers?
Kan du huske halloween i ottende klasse?
Festen hos Tommy Kline?
Alle var klædt ud som Harry Potter eller Frodo eller...
Hvis man var virkelig kedelig, kunne man komme som en mobil.
-Men ikke dig. -Jeg ville hen til baren.
Du kom som Billie Holliday.
Jeg vidste ikke engang, hvem hun var.
Du bar den vintage-kjole med den hvide gardenia i dit hår,
og ud af det blå begyndte du... Du begyndte at synge.
Den sang, den var... Hold da op.
You Go To My Head.
Alting... Gik ligesom i stå.
Jeg har aldrig glemt det.
Og det var det, jeg ville sige.
Vent lige.
-Vil du fylde denne for mig? -Okay.
Fedt. Hvad fanden venter du på?
-Nej. -Vær sød at give mig nøglerne.
Vi kalder det vores drikkepenge.
Bob, jeg indrømmer det nødigt, men jeg kan lide din stil.
-Hej. -Han er vild med den kage.
Alice, mit navn er Rodrigo.
Min mor viste mig en video af dig på YouTube. Du har klippet håret.
Ja. For mange kunne lide det.
Det er en underlig grund. De fleste ønsker at folk kan lide dem.
Ja, men ikke nødvendigvis for ens hår.
Jeg hørte dig spille.
Du spiller smukt. Med stor kraft, stor...
Jeg har så mange spørgsmål, at stille dig.
Okay, men kan vi blive her?
Ja. Hvis det ikke gør ham noget.
Sig mig, Alice, hvem er din yndlingskomponist?
Jeg kan lide Debussy og Chopin.
Og Katy Perry, men min lærer lader mig ikke spille hendes sange.
Det kender jeg godt. Jeg ville spille en sang, der hedder
Walking On The Moon, af et band ved navn The Police,
men mine forældre var imod The Police, og det var bare...
Det er lige meget.
Alting er lige meget, når man kan lide musik, ikke?
Men når man har talent, som du har,
så må man ofre alt for musikken.
Det forventes, at man ofrer alt for musikken.
Er du villig til det?
Det var ikke min mening at skræmme dig.
Hvad føler du, når du spiller?
Når jeg spiller foran min lærer,
så tænker jeg mest på, at jeg ikke vil lave fejl.
Men når jeg er hjemme og spiller for mig selv, så tænker jeg slet ikke.
Og når jeg er færdig, er det som at vågne fra en drøm.
Ja. Jeg er med.
Hvorfor er du ked af det?
Det er langt over din sengetid. Vi bliver nødt til at gå.
Du har en meget smuk og talentfuld datter.
Tak.
Hvis jeg kan være til hjælp, så sig til. Okay?
Alice.
Lille engel, jeg er slet ikke ked af det.
Kom så, vi går.
Har du altid villet spille obo?
Da jeg var fem, var vi til en julekoncert,
og der var en lille pige, og hun spillede obo,
og jeg vendte mig mod min mor og sagde: "Mor,
jeg vil have sådan en sort pind."
Og hun ignorerede mig.
Tre uger senere vækkede jeg hende midt om natten,
og sagde: "Hvor er min lille, sorte pind?"
Så købte hun mig en, og så var det det.
Du fandt ud af noget om dig selv, og det var dybt.
Som et matematikvidunder eller et skakgeni, så vidste du det.
Eller også kunne jeg lide dens udseende.
Nej. Det er mere end det.
Ja, du har ret.
Inden jeg fyldte otte, øvede jeg fem timer om dagen.
Jeg lavede ikke andet.
Jeg var som et lille rumvæsen, der levede på en anden planet end andre børn.
Jeg havde min obo og min musik, som altid kørte rundt i mit hoved.
Så fandt jeg andre rumvæsener.
Og de gjorde det det hele værd.
Nu forsøger du at tilslutte dig moderskibet.
Ja, symfoniorkesteret.
Undskyld hvis det er verdens kedeligste samtale.
Den er det modsatte af kedelig.
Er den?
Ja, du fortæller mig historien om, hvordan du fandt dig selv.
Det er det vigtigste i verden.
Det ønsker alle, men det lykkes for få. De fleste er ikke modige nok.
Hvorfor er du så let at tale med?
Du begår en fejl. Du er let at lytte til.
Det overrasker mig, at du overså det.
Vil du gøre mig en tjeneste?
Selvfølgelig.
Lær mig at spille.
-På obo? -Ja. Jeg vil kunne spille.
Bare én sang. En smuk sang. Vil du ikke nok?
Jo, selvfølgelig.
Okay.
Du stiger mig til hovedet
Et smil der gør mig varm
En uendelig juli-sommer
Du beruser min sjæl
med dine øjne
-Godmorgen. -Hej, godmorgen!
-Hvordan har du det? -Jeg spiller det smukke spil
-med mine smukke nye venner. -Godt.
Se her.
Glæde. Vámonos.
Maestro!
Er du okay?
Lavede du din opgave færdig?
Ja. Jeg udforskede og oplevede.
Og jeg fandt måske også lidt inspiration.
Det er fedt.
Så var det det værd.
Hailey. det det værd.