STYX - OIDIPUS VÁLÍ
Jsem tak slepý
Nemám oči
Ale konečně vidím
Znal jsem vždy jen temnotu
Pak to přišlo jako jasná čepel
bez jediného měsíce, pomalá a oslepující černá.
Já, Oidipus, jsem viděl vše.
KŘÍŽOVKY
Viděl jsem...
Ty. Ty. Vidím tě.
Co děláš, natáčíš mě telefonem?
Víš, kdo já jsem?
Kdo si myslíš, že jsi? Existují autorská práva!
Ty pitomej kreténe.
MOZART V DŽUNGLI
„TICHÁ SYMFONIE“
Hej, Lazlo, fortissimo, Lazlo.
Potřebujeme dvojité espresso, co? Žádné obyčejné, ne.
Já vím, že tohle je jen zkouška
a že nejste zvyklí dávat do toho všechno
ještě před představením, ale můžu vás ujistit, že je to
jediný způsob, jak vám tahle hudba pronikne až do kostí.
Neexistujete vy.
Ne vy. Ani já.
Jsme jako různě naladěné struny těch samých hlasivek.
Pokud je společně dokážeme spojit, můžeme s jejich pomocí komunikovat
s těmi lidmi tamhle.
-Chce to rychleji nebo pomaleji? -Ano?
Vyhovte mi trochu.
Vyhovte mi a odložte nástroje.
-Odložte je. -Odložit?
Prostě je odložte.
Hudba nejsou noty, ale to ticho mezi nimi.
Maestro?
Ano.
Přestávka deset minut?
Dobře.
Deset minut.
Co děláš o víkendu?
Nóbl svatbu v Sag Harboru.
Aspoň nám platí, co?
Yankees to zvládli.
-Otevřený bar. -Jaké je skóre?
Nezná někdo z vás heslo na wi-fi?
Pizzicato Freak, velké P, velké F.
Jenom na mě neotvírej svůj plivací ventil. Fuj.
Nedělám to naschvál.
Ještě čtvrt unce a pár pilulí.
Požádej a bude ti dáno.
Musíte mě omluvit.
Vždycky preferuju dámské záchody. Jsou prostě čistší.
Jste spokojený? S námi?
Ne. Ne, ale to je moje zodpovědnost. Je to v pořádku.
Pěkný náramek.
Všimla jsem si ho při dirigování.
Líbí se mi vaše tetování.
-Můj basový klíč? -Viděl jsem ho, když jste hrála.
Nemohl jsem odolat.
Myslíte tohle? To je suvenýr.
Suvenýr.
Další suvenýr.
Až odjedu, počítejte do deset a pak jděte, ano?
Dobře. Ahoj.
Jsou věci, které by žádná žena neměla nikdy vidět,
a zvednutá Oidipova tóga je rozhodně na začátku seznamu.
Jo. Takže představení skončilo? Nadobro?
Jo. Hailey Rutledgeová, talisman pro štěstí.
Nemůžu uvěřit, že jsem strávila roky
učením se foukat vzduch skrz trubku.
Myslím, že ti bez toho bude líp.
Skončila ti práce,
možná to může přispět k získání nové energie.
Jo, tak to doufám, že ta energie přinese taky nějaké příjmy,
protože jediné peníze, které teď mám,
jsou od mého jediného studenta. A mrňavý šek z Newyorské filharmonie
za ten upuštěný hoboj.
Přestaň.
Jen říkám, že je krásně a ty ve dne popíjíš se sexy chlápkem.
Jo, a hele, jestli jsou pro tebe ty peníze tak zatraceně důležité,
můžu nám hned sehnat placenou práci.
To zní fakt, ale fakt podezřele.
Vydržte chvíli.
Ano? Přejete si?
Jsem Bradford Sharpe. Jsem tu kvůli vašemu profilu.
Jistě, samozřejmě. Pojďte dál. Pojďte.
-Jak se máte? Rád vás poznávám. -Těší mě.
Ano. Dobře.
Představuju si to takhle.
Můžeme dát kamery sem, protože jsem tak...
Mimochodem, viděl jste to, co jsem dělal pro Panorama na BBC?
Jistě. Byla to nádhera.
Díky. Bylo to excelentní.
Takže, kamery sem.
Je tu hezké, měkké světlo z toho okna,
které podtrhne moji dobrou stranu.
Kde jsou kameramani? Parkují?
Kamery tu nejsou. Tohle je podcast.
Jsem jednočlenný přenosný nahrávací přístroj. Všechno mám v batohu.
Skutečně? To je vzrušující.
Pojďte. Možná si můžete sednout tam.
Skvělé. Fantastické.
-Je dost dobrá, že? -Je dobrá.
Jedna dvě, Honza jde, nese pytel mouky...
-Takhle hlasitě budete... -Ano.
Díky. Tohle... Tohle je dar.
Dívám se na ten snímek za vámi,
kde dirigujete Mahlerovu Pátou ve Vídni.
Pro mě je to historický moment. A myslím, že o něm nikdo nemluví.
Díky. Toho si opravdu vážím, protože mám pocit, že to byl zřejmě
nejlepší výkon, jaký jsem kdy podal.
A samozřejmě, kritika souhlasila...
Počkejte. Nechte... Začneme. Můžeme začít?
-Myslel jsem, že už jsme začali. Bože. -Ne.
Řekněte to ještě jednou. Díky.
Tak uvidíme. Dobře.
Vítejte zpátky. To byl Xenakis a jeho Analogique A-B.
Posloucháte další díl B Sharpe,
hudebního podcastu, kde je klasická hudba naším forte.
Jsem váš moderátor Bradford Sharpe. A dnes mám tu čest
sedět naproti mimořádnému člověku, Thomasi Pembridgeovi,
mezinárodnímu dirigentovi, učenci a slavnému interpretovi Chopinových děl.
Ve své nové roli emeritního hudebního ředitele
nemá příliš volného času.
Maestro, díky, že jste si udělal čas. Je to pro mě víc než čest.
Má první otázka... Je klasická hudba mrtvá?
To je čirý a naprostý nesmysl.
Klasická hudba je pořád stejně živá, jako vždycky byla.
Rodrigo bývá popisován jako šaman s taktovkou,
génius s vosím pasem.
No, já... Řekl bych, že ten jeho pas není zase tak vosí.
Máte pravdu, má nějakých 70 centimetrů, to není tak mimořádné.
Chtěl bych říct určitou věc, která nemusí být obecně známá.
Ale, víte...
Byl jsem porotce soutěže mladých dirigentů,
kterou ve 12 letech vyhrál.
Neříkám, že mám jako jediný zásluhu na tom, co se stalo,
ale řekněme, že bylo moje rozhodnutí dostat ho sem k nám.
Gratuluji. Zajímalo by mě,
jaký máte pocit z toho, že řekl, a teď cituji,
„Newyorská filharmonie je jen irelevantní mrtvola“?
Novináři, Bůh jim žehnej, vždycky vytrhávají věci z kontextu.
Ale tady nebyl kontext.
Bylo to jednověté prohlášení. Nebyl žádný jiný kontext.
Nemyslím si. Další otázka.
Dobře. Tady máme seznam.
Je náročné pracovat s někým,
kdo je známý svými kontroverzními politickými styky,
veřejným schvalováním halucinogenů a vyzdvihováním jejich benefitů,
nemluvě o jeho divokém vztahu
se zpěvačkou Anou Mariou?
Tohle bude celé jen o Rodrigovi?
Maestro, se vší úctou, ne, ale sám víte,
že musíme přiznat, že se na něj teď upírá pozornost.
Poslyšte. Promiňte. Vydržel byste minutu?
-Rychle si zavolám. -Jistě.
-Díky. -Samozřejmě. Ano.
Skvěle. Promiňte.
Kretén.
Hej, ty. Ty. Jsi nějaký asistent nebo tak?
-Maestro? -Dobře. Poslyš.
Udělej mi laskavost. Za deset minut mi zaklepej na dveře
a řekni, že moje další schůzka už nemůže čekat. Rozumíš?
-Deset minut. Jasně. -Dobře.
Jak se jmenuješ?
Sidney Bickarose junior.
Jo. Pět minut.
Pět minut, dobře.
To je moc dlouho.
A nyní zahájíme naši tichou symfonii.
Dechy.
Fortissimo! Lazlo.
Hej, Lazlo!
„Člověk mimořádného nadání se rozpadne na prach,
„pokud věčně zůstane na stejném místě.“ Najděte si to.
Wolfgang Amadeus Mozart.
Mám pro vás citát.
„Srdeční tep umělecké kultury New Yorku
„spoléhá na nové zkušenosti, které přinášejí imigranti.“
Prosím, už jsem to říkal. Je mi zle z těch banálních rodrigoismů.
Ne, ne, maestro. Citoval jsem vás. Z rozhovoru z roku 1988.
Ano?
Promiňte, maestro.
Ano, juniore?
Je tu něco urgentního.
Chceš tím říct, že moje další schůzka už nemůže počkat?
Ne, maestro. Tohle je pohotovost.
Dobře. Udělej New York Times šálek čaje.
Tohle bude poslední otázka. Hned tam budu.
Ne, maestro, stala se nehoda.
No tak. Za chvíli budeš zpátky.
Uherský pochod by zabil i dvacetiletého trombonistu.
No, začali jsme tu spolu.
Tak je jen správné, abychom si bok po boku zahráli diminuendo.
Ty nikam nejdeš.
A já taky ne.
Jsem už unavený z toho starého smokingu.
Zlato, můžu se tě na něco zeptat?
-Cokoliv. -Vzala bys moje místo
ve výkonném výboru orchestru?
Při vyjednávání s managementem bych byla strašná.
Zlato, víš o tom, že tohle malinové želé
není zahrnuté v našem zdravotním plánu?
Mluvím vážně. Jídlo není placené.
Vážně potřebujeme tvou pomoc.
V tom případě mi je ctí.
Rychle se uzdrav, starý příteli.
Odpusťte mi mou vášeň.
Maestro, už jste někdy něco chtěl tak moc,
že jste úplně ztratil perspektivu?
Po cestě můžou přijít pohromy.
Ano.
Udržuj kurz.
Bez smrti není života, maestro.
Považuji za čest, že jste můj mentor,
a doufám, že jednou budete i můj přítel,
pokud si to zasloužím.
Díky.
Dost mě překvapilo, co jsi tam řekl.
Na moment jsem i uvěřila, že to myslíš upřímně.
Myslel jsem to tak.
Thomasi.
Ty máš oční linky?
Chyběla jsi mi. Chybí mi tě vidět.
-Thomasi. -Na zkouškách.
Tady ne.
Tak kde?
U tebe.
Jistě. Claire by byla nadšená, že ano?
Co po mě chceš, mám tě lechtat pírkem?
Chováš se jako dítě.
Ne, nechovám!
Bože, prosím.
-Co to je? -Náramek.
Hezký. Odkud ho máš?
Uzdrav se, guapo.
Bojím se.
Ne. Budeš skvělá.
Prostě tam vejdeš a řekneš,
„Jdu si pro své peníze a je mi fuk,
„co si myslíte.“
Akorát že mi to fuk není.
Aha, jasně. To je zádrhel.
Hej. Poslyš, budeš skvělá.
Hej, počkej.
Dobře.
Na. Tu máš.
-Díky. -Zlom vaz.
-Dobře. -Ahoj.
Je ženatý. To se děje.
Počkej, někoho tady mám.
Ještě ti pak zavolám.
Chtěla jsi mě vidět, Kathy?
Ano. Pojď sem. Sedni si, prosím.
LIDSKÉ ZDROJE
Dee Dee, budu upřímná.
Dobře, ale moc to nepřeháněj.
Jsi vtipný, ale tohle je vážné.
Slyšela jsem nějaké drby a potřebuju, abys mi jasně odpověděl.
Prodáváš drogy členům orchestru?
Ne.
Dee Dee.
Hele, můj bratr je doktor
a občas mi z nemocnice přinese...
Potřebuju Percocet.
Aha.
Kolik bys chtěla?
Nevidím vás v našem systému. Jak dlouho jste byla zaměstnaná?
Tři nebo čtyři hodiny.
Zkusím tohle.
Tady jste, schovaná pod Rodrigovým účtem na libovolné výdaje.
Nemám k němu přístup.
Musím to vzít jeho asistentce.
Budu hned zpátky.
Věřila bys tomu?
Dívá se.
Hailey Rutledgeová, tady to je.
89,35 dolarů. Podepište to tady.
A musíte šek podepsat vzadu, abyste dostala peníze.
-Díky. -Díky.
Můžu taky dostat Rodrigův šek?
Jistě.
-Nebylo to trapné? -Strašně trapné.
SLYŠTE VLASY
Hej. Viděla jsem, že se mi smějete.
Už takhle se cítím dost trapně. Nemusíte mi to házet do obličeje.
Víte, pracovala jsem hodně tvrdě,
abych měla aspoň půlprocentní šanci, že si tu zahraju,
a zahrála, i když to bylo jen na sekundu.
A moc ráda bych tenhle šek vzala
a zarámovala a pověsila na zeď.
Jenže to nejde, protože potřebuju těch 89 dolarů.
Víte, kolik hodin jsem strávila cvičením na hoboj?
Je mi 26. Cvičila jsem pět hodin denně, sedm dní v týdnu od dob, co si pamatuju.
Proč si to nenapíšete do toho svého počítače, co?
Vyráběla náústky, neměla žádný společenský život.
Neuměla jsem jezdit na kole nebo plavat až do střední školy.
Jak dlouho sedíte u svého stolu
a trénujete, jak být na lidi hnusná kráva?
Možná to umíte od přírody.
„Slyšíte vlasy“?
Protože já neslyším nic.
Jen egomaniaka se zatraceným papouškem.
Bože.
Maestro, můžete mi odpustit?
Když uděláš něco odvážného, nikdy od toho necouvej.
Dobře? Nikdy.
Víš, všechen ten tvůj šílený hněv, který jsi projevila,
měl směřovat na mě.
Člověku, kterému lidé podlézají,
vždycky připadá milé, když mu někdo řekne pravdu.
Takže ti děkuju. Díky. Vážím si toho.
Ale když říkáme pravdu...
Pojď.
Viděl jsem tě.
Máš talent. Hraješ s vášní.
Dal jsem tě na scénu, ale nejsi připravená.
Víš to, že ano?
Ty máš talent. Máš ho.
A kdo ví? Možná z toho něco v budoucnu bude.
Ale mezitím,
jestli zůstaneš tak pravdomluvná, jako jsi teď,
ti můžu nabídnout práci.
Za hodně malý plat.
Můžeš být blízko orchestru.
Můžeš se učit, cokoli se ode mě dá naučit.
Můžeš cvičit svou hru. Můžeš mi pomáhat připomínkovat partitury.
A například mi můžeš pomáhat dělat maté.
Je to jednoduché. Je...
Musíš to lít pod úhlem 45 stupňů.
Je to... Vysvětlím ti to později, ano?
Je to... Je to snadné.
Tak co ty na to?
Ano, maestro.
-Pravda? -Ano, maestro.
Ano! Dobře.
Ještě jedna věc, ano?
Dobře.
Tu máš.
Dobře.
Ostříhej mě.
S vášní, Hai Lai.
Kreativní dohled Tereza Němcová , ano?