Unu...
Doi...
Trei...
Patru...
Cinci...
Șase...
Șapte...
Opt...
Nouă...
Zece.
Îți plac benzile desenate?
Nu prea.
Ai Adderall?
Cruz Walter, ai un vizitator.
- Cine e? - O doamnă.
O doamnă? Mama mea?
N-aș zice.
REINTEGRARE
Chiar e nevoie de ele?
Așa e regulamentul.
Scrie aici că ai atacat un computer.
Scuze, cine ești?
Jackie.
Bună, Walter! Sunt de la Vets4Vets.
JACQUELINE CALICO AVOCAT VETERANI
Departamentul Veterani?
Nu, e o organizație independentă, de voluntari.
Dar ne-au semnalat situația ta.
Îmi cer scuze. Mi-am ieșit din fire, mi-am pierdut cumpătul.
Nu trebuie să-ți ceri scuze față de mine.
Nu-mi pasă ce ai făcut. Am venit să te scot de aici.
Să mă scoți de aici?
Da. Cu asta ne ocupăm.
Eliberări pe cauțiune, cazare pe termen scurt etc.
Veterani pentru veterani.
Hai să ne așezăm și să stăm de vorbă.
Care-i faza?
Te scot pe cauțiune, iar tu accepți o evaluare,
răspunzi la câteva întrebări
și apoi văd dacă-ți putem recomanda anumite servicii,
ca să nu se mai repete.
Categoric, nu se va mai repeta, promit.
Nu ești primul care intră într-un birou
și se poartă aiurea. Eu am făcut-o și mai de oaie.
Ce fel de evaluare?
O conversație, chestii simple. O putem face la o bere.
Uite. Orice decizi...
Pot să spun ceva?
Sigur.
Când m-am întors, am știut că ceva nu e-n regulă cu mine,
dar nu eram în stare să explic.
Aveam impresia că cei din jurul meu au un secret.
Parcă eram într-un film.
Toți ceilalți știau că suntem într-un film, mai puțin eu.
Dar am aflat
că asta ni se întâmplă aproape tuturor.
Gândurile nebunești care-ți trec prin cap,
ce simți... Nu ești singurul.
Și nu ești nebun.
Ai o reacție absolut normală
la niște împrejurări nasoale, atâta tot.
Împrejurările sunt chiar nasoale.
Am venit cu autobuzul până aici.
Nici nu știu unde naiba suntem.
Așa că, te rog, bei o bere cu mine?
Da, sigur.
EPISODUL CINCI METRI
Cât durează?
Vrei să folosim unelte manuale?
- Normal! - În regulă.
Trebuie să ajungeți la rădăcini.
Așa o să dureze mai mult. Pentru tot terenul...
Două săptămâni?
Nu mă trage în piept, Hector!
Bine. 14 zile.
Bună dimineața!
Neața.
Să mergem la umbră.
Ce fac?
Le smulg pe toate înainte să pună ea mâna pe ele.
Leonard, trebuie să...
Femeilor a început să le placă viața în armată.
Peste o generație sau două, vor fi la fel de rele ca bărbații.
Ce a spus după ce am plecat?
Bunda?
Da, Bunda.
Despre asta voiam să vorbim.
Nu vreau schițe sau ce or mai fi acum.
E ceva care nu suferă amânare.
Nu e o schiță.
Ce e?
Un ordin judecătoresc.
Ce naiba e aia?
Băieți! Trebuie să vă opriți.
Hector!
Opriți-vă!
„Tehnologie militară vitală”? Despre ce naiba vorbesc?
Fructele.
Fructele? Nu pot face așa ceva.
Am vorbit cu cei de la Juridic. Pot.
E ferma mea. Aici locuiesc.
Îți rămân compania și terenul,
dar acest produs e al lor acum.
Cum a ajuns asta la tine?
Am discutat după ce ai plecat.
Tu și Bunda?
Mi-a explicat situația.
Prinzi repede!
Poți să ți-o bagi în fund.
Sau s-o duci la Pentagon, să și-o bage ea în fund.
Voi curăța terenul ăsta.
Hector!
- Nu au voie. - La treabă!
Leonard!
„Părților le e interzis să distrugă sau să îndepărteze...”
Știu să citesc. Știu ce scrie acolo.
„... orice plante sau mijloace legate de PI.”
- Nu mi-e frică de PI-ul lor. - Nu la tine mă refer.
Hector și ceilalți intră la pușcărie. Asta vrei?
Ea își va aduce oamenii și o va face oricum.
E inevitabil.
Bine, în regulă. Băieți!
Opriți-vă!
Mulțumesc.
Acum, hai să...
Leonard, ce faci?
Oricine se atinge de ele face pușcărie, nu?
Da.
Bine, atunci.
Fir-ar să fie!
La naiba!
Trebuie să folosești unelte manuale ca să ajungi la rădăcini.
Avem o singură șansă. Știi asta, nu?
Eu doar curăț mizeria după tine.
Însemnările astea sunt doar pentru șeful meu.
Ești gata?
Da.
Bine. Ce crezi că a dus la incidentul de la Departamentul pentru Veterani?
Așteptările nerealiste, cred.
Ce vrei să spui?
Aveam o întrebare despre tratamentul meu
și am crezut că-mi vor răspunde la ea.
Ai fost foarte optimist.
Da.
În ce a constat tratamentul?
N-au vrut să-mi spună. Asta a fost problema.
Ce i-ai întrebat?
TRUPE AEROPURTATE
Trupe aeropurtate?
Da.
Ce cod ai avut?
Ai de gând să-mi spui ce s-a întâmplat? Trebuie să trec în formular.
La Departamentul pentru Veterani, mi-am pierdut cumpătul.
A fost vina mea. Spune-i șefului tău.
- Bine, dar trebuie... - Mulțumesc că m-ai scos.
Îți mulțumesc pentru interes.
Dar, dacă mai vorbim mult despre asta, mă enervez iar.
Așa că ce-ar fi să scrii că m-ai evaluat și să bem o bere?
Sigur. Nicio problemă.
- Super. - Nu e absolut nicio problemă.
13FE4. Codul meu.
Sprijin de artilerie?
Batalionul 3, regimentul 187, Iron Rakkasans.
Cei mai duri.
Eram singura femeie.
M-au pus la transmisiuni.
Credeau că o să dau chix, dar am devenit expertă.
Zen în fluxul de informații.
„Cine trebuie să știe ce știu eu?”
Apoi, m-au trimis în Siria.
Nu mai spune!
Lansam rachete de la 30 km.
Eram așa de departe de câmpul de luptă, că eram practic bază operativă înaintată.
- Ținuți ca ciupercile în beznă... - Hrăniți cu rahaturi.
Da.
Apoi, m-am întors acasă.
M-am trezit locuind într-un apartament sub o autostradă.
Cu mobilă închiriată. Singură.
Visul american.
Exact.
Toată ziua, curățam apartamentul ăla.
Când ieșeam, mă făceam mangă și picam lată când mă întorceam acasă.
Tot așa, la nesfârșit.
Până când, într-o zi...
Mi-am...
Ce s-a întâmplat?
Conduceam spre sală când un tip cu coc îmi taie calea.
Unul cu frizură de samurai?
- Exact. - Doamne!
Am tras mașina lângă el să-i explic ce a greșit,
dar dobitocul nici măcar nu și-a coborât geamul.
M-am trezit gonind cu 180 km la oră după Tesla lui.
Din fericire pentru el, mașinile alea sunt rapide.
Ai băgat mare, nu?
Da. La un moment dat, m-a oprit poliția.
Le-am spus că am fost în armată.
„Tipul ăla are coc.”
„O să mă arestați fiindcă am condus ca veteran?”
Pe mine au vrut să mă închidă că m-am uitat la un monitor.
Doar pentru atât?
Nu chiar.
Vine paznicul și-mi zice să-l las.
Apare în spatele meu prietenul lui
și totul o ia razna.
Apoi, mă trezesc legat la mâini.
Unul dintre ei îmi dă o broșură despre stresul posttraumatic,
pentru „incidentul” prin care tocmai am trecut.
Uite!
La naiba!
INSOMNII? DEPRESIE?
- Nu inventai. - Cum să inventezi așa ceva?
Și ce era pe ecran?
Nu știu. N-am văzut.
Dar am făcut tratament la un centru.
La Geist...
Geist?
Da, așa au spus.
Cum adică? Ce fel de tratament?
Nu știu.
Unitatea mea a dat peste o bombă artizanală când eram acolo.
Eu, amicul meu Shrier, un tip Lesky.
De atunci, am...
O lacună imensă în viața mea.
Deci nu-ți amintești locul ăla?
Nu.
Exact asta voiam să văd.
Mă gândeam că dacă aș obține niște informații...
Totul ar începe să aibă sens.
Da. Ce optimist din partea mea, nu?
Dacă ai ști câte prostii am văzut, de la dosare pierdute, la greșeli...
Totul e complet aiurea.
Habar n-au ce fac acolo.
- E o debandadă totală. - Știu, dar...
Am fost operat. Mi-a zis maică-mea.
Când te-ai întors prima oară?
Da.
La mine, primele săptămâni sunt în ceață.
Și la mine. Dar a zis-o, totuși.
Da, dar poate voia să te sperie.
Gândește-te. Te lovești la cap,
începi să te simți mai bine și poate te întorci.
Dar, dacă-ți spune că ai fost operat la cap,
că ai fost în comă,
poate că rămâi acolo unde știe că ești în siguranță.
Crezi că ar fi putut gândi așa?
Să mă mintă spre binele meu?
Posibil.
Doamne!
Și dacă într-adevăr m-am lovit la cap?
Îmi frec creierii fără niciun motiv.
Ascultă, îmi pierd vremea cu tine.
- Poftim? - Nu ești nebun.
Ești un tip de ispravă care a avut o zi nasoală. Atâta tot.
O să scrii asta în formular?
Desigur. Cu plăcere.
E iubita mea. E foarte acaparatoare.
Trebuie să răspund. Mă întorc imediat.
- Bună! - Nu mai știe nimic, Temple.
Cum adică?
Cererea de acces la dosar. Habar n-are de Homecoming.
Nu înțeleg.
Altceva căuta.
E complet inofensiv. E un scump.
- A spus ceva despre... - Treaba e rezolvată.
Cum merg treburile acolo? Cum a reacționat Leonard?
Nu contează. S-a rezolvat.
Bun. Îmi place ce aud.
Îți povestesc mai târziu.
Fir-ar să fie! Vine Bunda. Sunt în întârziere.
Bine. Ne auzim mai încolo.
- Pa. - Pa.
SKINS CAZARE & MÂNCARE
Bun.
Încă un rând?
Iubita mea e nervoasă. Trebuie să plec.
Nu. Tu mi-ai luat una, trebuie să-ți iau și eu una.
Eu hotărăsc.
Oricum, autobuzul pleacă abia peste o oră.
Încă una?
Haide...
Bine, încă una. Dar atât.
O PLANTĂ, UN PRODUS.
Bună! Scuze, vorbeam la telefon.
Interesant. Cu cine?
Cu prietena mea.
Toate bune?
Da. E într-o călătorie de afaceri. A făcut o vânzare mare.
Super. Deci toate bune?
Mergem?
Da.
- Cei de la departamentul agricol... - Da?
Au niște idei de creștere a producției, ca să relansați programul.
Poftim? Nu facem asta.
Aș putea să vă întreb ce veți face cu el?
- Cu sucul? - Da.
Ce crezi că ar trebui să facem?
Deocamdată, activitatea noastră e limitată.
Avem o viziune mult prea meschină asupra produsului.
Ce risipă!
A ce?
A ta.
Tu ar trebui să conduci locul ăsta.
Intenționați să...
Știi ceva? Oprește-te.
Știu că vrei să te grăbești, să pui totul la punct.
„Ce facem? Ce e cu produsul ăsta?” Din astea.
Chestiile astea sufocă creativitatea.
Bine.
Așa te alegi cu rollerul, cu chestiile alea de stres posttraumatic în Florida.
Sunt idei bune, nu neg.
Dar ce-ar fi dacă...
Dacă ce?
Am deschide ușa și am lăsa lumea nebună să intre.
Orice s-ar întâmpla, ar fi mai bine decât ideile noastre.
Nu cred că înțeleg.
De pildă, se întâmplă ceva la o școală și toți copiii sunt îngroziți.
Sau Brazilia crede că, dacă ar scăpa de traume 40.000 de porci,
șunca ar avea gust mai bun.
Asta crede Brazilia?
Nu știu. Habar n-am. Asta e ideea.
Cei de la Ministerul Apărării fac așa ceva?
Dacă prind gustul, o vor face.
Deci noi doar o vindem oricui și...
Cea mai bună idee să câștige.
Nu sună bine?
- Știi ce ar trebui să facem? - Ce?
Să dăm o petrecere aici. Ce zici?
Să invităm pe toată lumea. Potențiali cumpărători,
formatori de opinie, oameni cu idei.
Să le arătăm ce curat e locul ăsta.
Ce înfrunzit e.
Știi ce zic? Cu băuturi, baloane.
Baloane?
Da, să fie distractiv. Poți face asta, nu?
Sigur.
Poate...
Poimâine.
Da, știu, e mult. Și e diferit.
Ați dus-o tot într-o rutină.
Așa funcționează ideile mari, repede.
Înainte să ți le fure altcineva.
Cum o cheamă pe prietena ta?
Alex.
Invit-o și pe Alex.
S-ar distra, nu?
A făcut o vânzare mare, la fel cum o să faci și tu.
Una și mai mare, sunt convinsă.
Cine va fi șeful noii structuri?
Eu.
Vai! Sunt convinsă că e copleșitor pentru tine.
Cred că mai ai puțin și explodezi.
Eu voi fi doar...
Sunt curioasă să văd cum iese chestia asta.
- Pentru că... - Wendy...
Știu că e stânjenitor. Dacă vrei să pleci, înțeleg.
N-am spus asta.
Dar, dacă decizi să rămâi,
revizuiește-ți felul de a fi sau măcar maschează-l, bine?
Da. Am înțeles. Eu doar...
Sunt gata să ajut.
Îmi place că ești proactivă.
Poți începe prin a scăpa de rollerele de la etajul al treilea.
Eu cred cu tărie în lucrurile făcute pe bandă rulantă, în tot felul de combinații.
Poate fi foarte sănătos. Dacă te pot ajuta cu ceva...
Poți. Vreau să organizezi o petrecere.
Super. Când?
Poimâine.
Super.
Pentru noul client. Să fie ceva distractiv.
Sigur. Cine e noul client?
Ministerul Apărării?
Da.
Cred că ar trebui să avem grijă, nu?
Ultima oară când ne-am băgat în așa ceva
- ... am avut probleme... - Acum e diferit.
Diferit? Bine.
Îmi place la nebunie.
Sună distractiv.
Să mă...
Să mă întorc la Arome acum?
Deci fructele rămân?
Da.
E vreo problemă?
Păi, Leonard spunea...
Leonard nu e implicat în asta.
- Dar eu... - E vreo problemă, Hector?
INSOMNII? TRISTEȚE? DEPRESIE?
Pac!
Cinci din cinci.
Te-am avertizat.
Ești o adevărată ninja.
Tata lucra într-un bar.
Asta făceam după ore.
Era barman?
Nu. Era mai degrabă...
Biroul lui. Dar am avut ocazia să exersez.
Încă o dată. De data asta...
Trebuie să plec.
- Nu pot. - Ce?
O să mă omoare.
Haide...
Dar o să mai vin.
Mai vin și o să facem ce faceți voi pe aici.
Ce faceți pe aici?
Nimic. Mergem la pescuit.
Pe bune?
Pe bune.
În următoarele 8-12 săptămâni mă lipesc de cutia poștală.
Pentru ce?
Cererea de acces la dosar.
Geist, mai știi?
Da.
Aș putea...
Să mă duc până acolo.
Vorbești serios?
De ce nu?
I-am căutat. Sunt doar la trei ore de mers.
Pot să mă duc acolo. „Bună, sunt Walter Cruz.
„Am niște întrebări.” Ce pot să facă?
Nu știu. Să cheme poliția.
Pe tine nu te seacă chestia asta?
Care anume?
Ne tratează ca pe niște nimicuri.
M-am dus acolo să pun o întrebare.
Ne-au lăsat baltă și cred că înghițim asta? Nu, fir-ar să fie!
Nu mai înghit mizeria asta.
Hai să mai luăm una.
Parcă spuneai că trebuie să pleci.
Vreau să-ți arăt ceva. Haide.
Ăsta e Crosby, mecanicul nostru, un pervers nenorocit.
Gonzalez era sanitarul nostru.
Și Holman.
Îmi amintești de el.
În ce fel?
Nu știu. Ești tăcut.
Era lunetist. Știi cum sunt lunetiștii.
Pe bune?
Ce e?
Și eu am fost lunetist la început.
Pe bune?
Îmi era tare drag.
Ce? Nu s-a mai întors?
Ba da, ca noi toți.
Și apoi?
Crosby a fost împușcat de polițiști.
Gonzalez e la spitalul de nebuni.
Iar Holman...
Holman s-a sinucis.
Doamne! Ce s-a întâmplat?
Se tot întreba.
De ce a fost acolo, ce a făcut acolo.
Nu există un răspuns la așa ceva, dar se întreba neîncetat.
Ca mine?
La mine, e diferit.
Dacă o zgândări în continuare, va începe să sângereze.
- Te asigur. - Eu n-o să mă sinucid, da?
- Eu nu fac așa ceva. - Exact așa zicea și Holman.
Că nu face așa ceva. Până când a făcut-o.
Holman.
În câte stagii a fost?
În două, cred.
Care era recordul lui?
Ce vrei să spui?
Cea mai lungă lovitură. Probabil că numai despre asta vorbea.
Da, așa e. 1.100 de metri.
1.100 de metri?
Da, ai dreptate. Numai despre asta vorbea.
Ce poveste tristă...
Nu vrei să devină o obsesie.
Poate că vreau.
Chiar ai de gând să mergi acolo?
Da.
Walter, ascultă-mă.
Ce-ți pasă ție?
- Mie? - Ce-ți pasă unde mă duc?
Nu-mi pasă unde te duci.
Cineva mă minte, înțelegi?
Ceva mi s-a întâmplat acolo și habar n-am ce,
dar știu că Geist are informații.
Dosarul pe care-l vrei...
Mă duc și aflu răspunsuri.
Poți să spui orice, nu mă răzgândesc.
Încerc doar să te ajut...
Vrei să mă ajuți?
Uite cum mă poți ajuta. Nu te mai apropia de mine!
214 PLĂTESC NOTA PE CAMERĂ
Fir-ar să fie!
Ce i-ai spus?
Du-te naibii!
Nu, tu...
NU AVEM CAMERE LIBERE
Bună, iubito!
Bună, te-ai întors?
Nu.
Voia să mai bem și nu l-am putut refuza.
Trebuie să rămân peste noapte.
Ești pilită.
Da. Se simte?
Dar totul e-n regulă, nu?
Da. Totul e...
Alo?
Cum a fost la tine? Cum merg lucrurile?
E o nebunie. Și cum mi-ai luat rollerul...
Alex?
Da, iubita. Îmi pare foarte rău.
Nu, ai avut dreptate.
Totul a mers foarte bine și n-am avut nevoie de el.
Minunat.
Voiam să-ți spun că-mi pare rău pentru aseară.
E-n regulă. Nu trebuie să vorbim despre asta.
Dar vreau. Doar că...
Îmi e greu să cred că totul va fi bine.
Mereu simt că se va întâmpla ceva groaznic,
ceva la care nu ne-am gândit.
Nu se va întâmpla.
Nu.
Voi avea eu grijă.
Știu.
Ne vedem mâine.
- Te iubesc. - Și eu te iubesc.
Bine.
Pa!
DOAR PENTRU LABORATOR
Verificare preț, casa 50 și casa 2.
Bună! Ce mai faceți?
Ce mai faceți? Ați găsit ce căutați?
Da.
Asta e tot?
Da. Păstrați restul.
- Poftiți. - Mulțumesc.
Noapte bună.
Danny, vino la case.
Redactor Robert Ciubotaru t ce căutați?