‫איך נסכם?‬
‫אספר לכם סיפור.‬
‫היה לנו בחור שהגיע אחרי שלוש תקופות שירות בחו"ל, עם עבר נהדר.‬
‫מסוג הבחורים שפשוט...‬
‫הומקאמינג‬
‫אתם יודעים מה, אני מניח שזה ברמה האישית.‬
‫מהבחורים שפשוט רוצים שיצליחו.‬
‫חכם, רהוט, המון פוטנציאל.‬
‫הוא הגיע לתכנית עם חרדה, נדודי שינה, פנטזיות על פגיעה עצמית.‬
‫ביצועים משופרים וריבוי ימי שירות‬
‫בשבועות הראשונים היו תקריות של פרנויה, אפילו אלימות.‬
‫עמדנו לאבד אותו.‬
‫אני לא צריך לספר לכם איך זה,‬
‫לראות את החבר'ה האלה מידרדרים.‬
‫זה כעבור חודש.‬
‫"אני מרגיש נהדר.‬
‫"לראשונה זה הרבה זמן אני מחכה לדברים".‬
‫מובן שנעקוב אחריו ב-18, 24 החודשים הבאים.‬
‫אבל נכון להיום, תוכלו לבחור איזה מדד שתרצו.‬
‫קצב לב, מחזור שינה, תגובה קוגניטיבית.‬
‫הבחור שלנו לא מתמודד.‬
‫הוא לא עושה את המקסימום. ריפאנו אותו.‬
‫ריפאנו אותו.‬
‫ועכשיו, מה הוא רוצה יותר מכול?‬
‫הוא רוצה לחזור לעבודה.‬
‫מרשים מאוד.‬
‫תודה, קולונל.‬
‫אני חייב לומר לך, לשמוע את זה...‬
‫אם זה היה מגיע קודם, אולי הייתי...‬
‫הלוואי שזה היה מגיע קודם.‬
‫בזכות גיבורים כמוך זה אפשרי, אדוני.‬
‫מר בלפסט.‬
‫מר היידל. תודה רבה שבאת.‬
‫פרובוקטיבית מאוד, הפרזנטציה שלך.‬
‫ההנהלה נפגשת בשבוע הבא. אני מקווה...‬
‫סליחה, סלח לי. מר בלפסט, אני חושבת שזה חשוב.‬
‫קרייג - תתקשר מיד קולין, זה קרייג מהומקאמינג‬
‫ברגמן משתוללת - מקרה חירום!!!‬
‫מר היידל, אני ממש, ממש מצטער, אבל אני חייב לענות.‬
‫כמובן. ודאי ניפגש שוב.‬
‫בטח, בוא נדאג ליצור קשר.‬
‫- בקרוב. - בסדר. תודה.‬
‫קרייג? זה קולין. מה...‬
‫תפסיק. קרייג... קרייג, תפסיק!‬
‫פשוט תגיד לי בדיוק מה ראית.‬
‫פרק עשירי עצור‬
‫כאן היידי ברגמן ואני פה עם מרטין אנגל.‬
‫זה השבוע השני.‬
‫הלקוח הוא ג'וזף שרייר, זה השבוע...‬
‫הנה אנחנו.‬
‫היום עשרה באפריל, 2018, כאן היידי ברגמן,‬
‫אני עם לקוח הומקאמינג, וולטר קרוז. שבוע...‬
‫ראיון טיפול ראשוני‬
‫דוח תקרית בהומקאמינג‬
‫טופס רישום לקוח‬
‫גלוריה מוריסו 1201‬
‫מדברת היידי.‬
‫היידי, הי. זה קולין.‬
‫אה, שלום.‬
‫בדיוק קיבלתי שיחה מוזרה, היידי.‬
‫בסדר.‬
‫תגידי לי שלא עשית את זה.‬
‫לא עשיתי מה?‬
‫אל... את יודעת בדיוק על מה אני מדבר.‬
‫כוונתך לארוחת צהריים?‬
‫ארוחת צהריים? כן, היידי, כוונתי לארוחת צהריים.‬
‫אני מדבר עלייך בקפטריית הלקוחות עם וולטר קרוז.‬
‫קרייג... הוא לא הבין, נכון?‬
‫- כי... - אתה בסדר, קולין?‬
‫מה?‬
‫אתה נשמע טיפה היסטרי.‬
‫מה את...‬
‫מובן שאני...‬
‫רגע, זה נכון? זה מה שאת אומרת לי?‬
‫זה נכון, אכלנו ארוחת צהריים.‬
‫אכלת את האוכל המזוין עם התרופות...‬
‫- כן. - אותו המינון כמוהו, שבוע שישי?‬
‫הייתי רעבה.‬
‫היית... בסדר, אני לא... אני לא מבין את זה.‬
‫ואז הכרחת את וולטר קרוז לאכול ארוחה נוספת?‬
‫כשכבר קיבל מינון מלא?‬
‫- כן. - אבל הרמה הזאת...‬
‫כלומר, הוא כבר סיים את המחזור שלו, הוא...‬
‫יושפע לרעה...‬
‫"יושפע לרע..." הוא יהיה פאקינג חסר יכולת!‬
‫ייקח זמן עד שהוא ייפטר מהתסמינים,‬
‫אם זו הכוונה שלך.‬
‫- כמה זמן? - לא יודעת, שנה? לפחות.‬
‫אבל אז מה הטעם? ב...‬
‫איך נוכל להציב אותו ככה?‬
‫כנראה לא נוכל, אתה צודק.‬
‫- מר בלפסט, אולי... - איפה הוא עכשיו?‬
‫- הצבה בבית. - בסדר, רגע. הצבה...‬
‫- כוונתך ששלחת... תפסיקי! - מר בלפסט?‬
‫הוא חווה השפעות שליליות.‬
‫זה הפרוטוקול, נכון? מקומו עם משפחתו עכשיו.‬
‫למה את עושה את זה?‬
‫אמרתי לך. הוא לא רוצה לחזור.‬
‫אז פאקינג פרמטת אותו מחדש? את משוגעת?‬
‫יכול להיות.‬
‫בסדר, את יודעת מה? הכל ממשיך כרגיל, את יודעת את זה, נכון?‬
‫אני במשרד ההגנה עכשיו.‬
‫הם מדברים על שימוש בתכנית בתוך המערכת.‬
‫אולי אפילו כאמצעי מנע.‬
‫אז אם זה אמוציונלי, נקמני...‬
‫אהיה בסדר, טוב? תאמיני לי.‬
‫גייסט מתגמלים על תוצאות ואני מספק אותן.‬
‫את יודעת מה זה אומר? היידי?‬
‫זה אומר שאני בדרך לסקויה,‬
‫ואת בדרך לפרבר המזוין שהוצאתי אותך ממנו.‬
‫קולין, משהו נוסף?‬
‫מה?‬
‫יש משהו נוסף שתרצה לדבר עליו?‬
‫חשבתי אנחנו צוות, היידי.‬
‫באמת ניסיתי ללמד אותך ואת פשוט...‬
‫את לוקחת את כל העבודה הקשה שעשינו ואת פשוט...‬
‫בסדר, אעצור אותך שם, קולין, בסדר?‬
‫פשוט אין לי הרבה זמן.‬
‫אל תזוזי!‬
‫אבוא לשם ואני‬
‫אסדר את הראש המזוין שלך, הבנת אותי?‬
‫- לא אהיה פה. - מה?‬
‫הלו?‬
‫לעזאזל!‬
‫צהריים טובים, קולין.‬
‫איפה רון?‬
‫אני לא בטוחה.‬
‫בסדר.‬
‫טוב.‬
‫בסדר, בזמן שאנחנו מחכים, תוכלי להביא לי קפה?‬
‫- איך הייתה הלוויה? - מה?‬
‫דודה שלך? במילווקי?‬
‫נכון, כן, תודה.‬
‫או שזה היה בפלורידה?‬
‫נסעת גם לטמפה? נכון?‬
‫לא נראה לי שאוכל לספר לך על זה.‬
‫זו החלטה של רון.‬
‫למה נסעת לטמפה?‬
‫אני נוסע להרבה מקומות, אודרי. זה די חלק מהתפקיד.‬
‫מה עשית במתקן של הומקאמינג?‬
‫מה עשיתי?‬
‫כן.‬
‫בואי פשוט נחכה שרון יגיע, בסדר?‬
‫ואז תוכלי לכתוב את הסיכומים הקטנים שלך,‬
‫או מה שאת לא עושה.‬
‫מה קרה לפנים שלך?‬
‫זה... אני...‬
‫בסדר, אני מבין מה זה.‬
‫תראי, אודרי, אני חושב שזה נהדר שאת שאפתנית.‬
‫באמת, אני מת על זה, טוב? צריך כל מיני טיפוסים פה.‬
‫אבל בואי נזכור מי את ומי אני, בסדר?‬
‫עכשיו, אולי תצאי ותנסי למצוא את רון?‬
‫רון לא יבוא, קולין.‬
‫למה לא?‬
‫הוא כבר לא איתנו.‬
‫מה זאת אומרת? רון מנהל את המחלקה החדשה.‬
‫אנחנו משיקים את הרולר.‬
‫כן, כל זה ימשיך. רק בלי רון.‬
‫מתי זה קרה?‬
‫היום.‬
‫היום?‬
‫למה?‬
‫רון לקח על עצמו יותר מדי.‬
‫אז מה את עושה פה?‬
‫יש לי תפקיד חדש.‬
‫שנמשיך?‬
‫כשהיית במתקן,‬
‫האם התעמת עם חוקר של משרד ההגנה?‬
‫מה... מה את... במה את מביטה שם?‬
‫והצעת מעין הודאה?‬
‫ואז התגרית בו?‬
‫הייתי עם הגב לקיר, אודרי, בסדר? ניסיתי...‬
‫בסדר, את יודעת מה? הוא מגיש את התלונה ההיא.‬
‫בסדר, זאת המציאות. אז צריך להתמקד בזה.‬
‫בסדר. אז מה אתה מציע?‬
‫מה אני מציע? ניתן להם מישהו.‬
‫עובד שמרד?‬
‫כן. בדיוק.‬
‫שלא ציית לפרוטוקול?‬
‫בדיוק. ברגמן נעשתה... לא יודע, אמוציונלית, והיא...‬
‫לא היא.‬
‫מה?‬
‫אנחנו לא מדברים על ברגמן.‬
‫זה מתאר את התפקיד שלך במה שקרה.‬
‫אתה צריך לעבור על זה ו...‬
‫מה, נראה לך שתוכלי לתקן את זה בלעדיי?‬
‫מי נפטר מהבעיה בזיכרון?‬
‫מי שינה את התרופות כדי להרגיע את ההנהלה?‬
‫הרולר? אודרי, הכול זה אני!‬
‫מר גייסט ואני דיברנו על כל זה.‬
‫אם תיקח אחריות על מעשיך,‬
‫זה יהיה לו חשוב מאוד. זה ישפיע על עתידך כאן.‬
‫את דיברת עם גייסט?‬
‫כן, בחווה שלו. היית שם?‬
‫לא.‬
‫זה נכס יפהפה.‬
‫אני מתרגש כל כך בשבילך.‬
‫אני מתרגש כל כך שהם סוף סוף הכירו בכישורים שלך,‬
‫ואני כאן ומוכן לעזור בכל דרך אפשרית.‬
‫אני פותר בעיות. באמת.‬
‫היית פותר בעיות.‬
‫מה?‬
‫אבל עכשיו אתה בעיה.‬
‫וזה...‬
‫הפתרון.‬
‫מידע על עובדת היידי ברגמן‬
‫תאריך פיטורי העובדת: 15 במאי 2018‬
‫טופס שחרור וולטר קרוז - תיקייה‬
‫סיבה לשחרור: התנהגות לא נאותה/אלימות‬
‫שמור קבצים? אשר‬
‫וולטר, נעביר אותך לכיסא, בסדר?‬
‫היי, חבר, בעדינות.‬
‫הנה. נעמיד אותך.‬
‫היידי?‬
‫היידי, פתחי את הדלת.‬
‫מותק?‬
‫היידי, תביטי בי.‬
‫היידי, פתחי את הדלת, מתוקה.‬
‫פתחי את הדלת.‬
‫פתחי את הדלת, מתוקה.‬
‫פתחי...‬
‫היידי.‬
‫הנה היא באה, חבר.‬
‫מה עוללתם לו?‬
‫שלום.‬
‫הי.‬
‫את זוכרת אותי?‬
‫כן.‬
‫אני רוצה לדבר איתך.‬
‫מה את רוצה?‬
‫אני פשוט רוצה לספר לך מה קרה. מה עשינו.‬
‫עכשיו?‬
‫מה זה ישנה?‬
‫כלום. אבל תדעי את האמת. אם זה מה שאת רוצה.‬
‫את יכולה לשבת.‬
‫במתקן גרו‬
‫בכל פעם 18 חיילים.‬
‫השתמשנו בתיקיהם הרפואיים‬
‫כדי למצוא גברים בני פחות מ-30 שהיו להם תסמינים מסוימים,‬
‫סמנים בסיסיים של הפרעת דחק פוסט-טראומטית.‬
‫כל הגברים חתמו על כתבי ויתור, הם היו רגילים לזה,‬
‫ואז התחלנו במפגשים.‬
‫זיהינו זיכרון שיהווה מטרה.‬
‫משהו שהם עשו?‬
‫לאו דווקא.‬
‫פשוט משהו שהדהד, משהו שהפריע.‬
‫סיפקנו את התרופות דרך הארוחות‬
‫במהלך שישה שבועות,‬
‫ובכל שבוע‬
‫דיברנו על הזיכרון שהתמקדנו בו כדי לראות אם התגובה השתנתה.‬
‫מה זה אומר?‬
‫כדי לראות אם הזיכרונות נמחקו.‬
‫זה היה התפקיד שלך?‬
‫כן.‬
‫התרפיה, הפעילויות,‬
‫הכול היה למראית עין.‬
‫כל זה,‬
‫רק כדי שתוכלו לשלוח אותם שוב?‬
‫כן.‬
‫הוא חשב שאת עוזרת לו.‬
‫אני יודעת.‬
‫זה עבד, מה שעשית.‬
‫וולטר התקשר כדי לומר לי שלא יחזור הביתה.‬
‫הוא נשמע מאושר.‬
‫אבל אז, כעבור יומיים,‬
‫אנשי גייסט התקשרו אליי כדי שאבוא לאסוף אותו.‬
‫לא ידעתי מה לחשוב.‬
‫ואז קיבלתי את המעטפה שלך. ההקלטות.‬
‫הן שייכות לוולטר.‬
‫- ניסיתי... - אני מבינה מה עשית.‬
‫אני לא סולחת לך.‬
‫אני לא רוצה שתסלחי.‬
‫השנים ההן נלקחו ממנו.‬
‫וולטר רצה להאמין.‬
‫זה היה הדבר הכי טוב בו, וניצלת את זה.‬
‫אני מבינה את זה. באמת.‬
‫למדתי שיש חפצים‬
‫מסוימים או סימנים מהתקופה ההיא‬
‫שעשויים להחזיר את הזיכרונות של וולטר.‬
‫- ואם אני... - למה שנעשה את זה?‬
‫כדי שיוכל לזכור.‬
‫הוא סוף סוף חזר למי שהיה לפני כל הבלגן הזה.‬
‫המלחמה,‬
‫מה שעוללת לו, המקום ההוא.‬
‫- אני רוצה... - את רוצה לעזור לוולטר?‬
‫כן.‬
‫אז תתרחקי ממנו.‬
‫את טעית.‬
‫בני שילם את המחיר.‬
‫עכשיו את רוצה לחזור לניסיון נוסף?‬
‫הוא לא רוצה את זה, דבר מזה.‬
‫הוא סוף סוף במקום שאליו הוא שייך.‬
‫אז מה אמרנו, יוסמיטי?‬
‫פיש קמפ‬
‫כן, או שם בסביבה.‬
‫איפה נעצור?‬
‫אני לא יודע. אני מניח שניסע עד שנרחיק מספיק.‬
‫מה אנחנו מחפשים?‬
‫נדע כשנראה את זה.‬
‫תחנת דלק, חנות כלי עבודה, בית קפה קטן.‬
‫נכון?‬
‫בהרים, ליד הנחל,‬
‫רמזור אחד, וזהו.‬
‫ואז פשוט ניעלם.‬
‫רגע. אנחנו לא צריכים עבודות?‬
‫לא.‬
‫למה לא?‬
‫ובכן,‬
‫זו מדינת זהב, נכון?‬
‫כן, או שכך היה בעבר.‬
‫כן, בטח נשאר שם משהו.‬
‫בטח. לא נצטרך הרבה.‬
‫מה, שני מיליון?‬
‫כן.‬
‫נשיג בקתה ליד הנחל, ערמה גדולה של עץ לבערה.‬
‫נתעורר עם הזריחה.‬
‫פשוט נצא אל הנחל ואנחנו...‬
‫אנחנו...‬
‫נחפש עם צלחת?‬
‫כן, נחפש זהב.‬
‫כמה קשה זה יכול להיות?‬
‫כן, זה פשוט יושב שם, בנחל, נכון?‬
‫פשוט נחפש עם הצלחת,‬
‫נשיג את כל הזהב שצריך ונתעשר.‬
‫או שלא נמצא כלום.‬
‫נכון.‬
‫לא נשאר כלום בשטח.‬
‫החורף מגיע, הכבישים נסגרים.‬
‫אבל אנחנו ממשיכים לנסות.‬
‫הסופה מכה.‬
‫אנחנו תקועים.‬
‫השתמשנו בכל העצים לתבערה. ואנחנו קופאים למוות.‬
‫זה יכול לקרות.‬
‫אבל מתנו בעודנו מנסים.‬
‫זה נעלה, זה מה שזה.‬
‫ולא אכפת לנו מה חושבים כי אנחנו מתים בשלג.‬
‫סתם שני מלאכי שלג. איש לא יפריע לנו.‬
‫או אולי,‬
‫יתמזל מזלנו.‬
‫נכון.‬
‫היי.‬
‫רוצה לשמור על זה?‬
‫עד שאחזור.‬
‫בטח.‬
‫האוכל הזה טעים מאוד. התרשמתי לטובה.‬
‫אני יודע, נכון?‬
‫את יוצאת?‬
‫רוצה קפה?‬
‫קליפורניה‬
‫קרסון סיטי‬
‫סידר סטיישן‬
‫דואר ארה"ב דאץ' פלאט‬
‫סקרמנטו‬
‫ירקות - פירות‬
‫עצור‬
‫זאת בטח בדיחה.‬
‫עצור‬
‫די-ג'יי'ס כלי עבודה‬
‫בסוף המפתן הזה משהו בן זונה, נכון?‬
‫כן, זה יעלה לי יותר מהבית.‬
‫דוסה פסוס‬
‫- היי, וולטר. - מה שלומך?‬
‫אתה יודע. קפה?‬
‫כן, בבקשה.‬
‫אני צריכה להביא קנקן חדש, שנייה.‬
‫הכול בסדר?‬
‫כן.‬
‫פשוט נסעתי.‬
‫מזמן לא דיברתי עם מישהו.‬
‫את פשוט עוברת, או...‬
‫נראה לי שכן.‬
‫את לא יודעת?‬
‫לא, מצטערת.‬
‫פשוט עצרתי ללילה. זה נראה...‬
‫כמו מקום נחמד, העיר הזאת.‬
‫כאן?‬
‫כן, היא נחמדה.‬
‫מין סוף הדרך, אם אוהבים דברים כאלה.‬
‫ואתה אוהב דברים כאלה?‬
‫נראה לי שכן.‬
‫תמיד רציתי לבוא הנה.‬
‫גם אני.‬
‫את יודעת, פשוט נסעתי סביב‬
‫וראיתי בית קטן למכירה.‬
‫- בקתה? - כן.‬
‫ליד נחל?‬
‫האמת שכן.‬
‫היא נראתה די טוב. אז נשארתי.‬
‫מה איתך, מאיפה הגעת?‬
‫מפלורידה.‬
‫נהגת מפלורידה?‬
‫כן.‬
‫והגעת הנה?‬
‫הייתי אמורה להיפגש עם מישהו.‬
‫והוא לא בא?‬
‫הוא כן.‬
‫לא מה שציפית לו?‬
‫כל מה שציפיתי לו.‬
‫איחרתי.‬
‫אז מה תעשי עכשיו?‬
‫סיימת את המפתן?‬
‫כן. כמעט. נותר רק חצי יום.‬
‫אמרת את זה אתמול.‬
‫אולי.‬
‫את צריכה משהו?‬
‫לא, תודה.‬
‫היא צודקת. אני צריך...‬
‫מוטב שאזוז.‬
‫היה נחמד לדבר איתך.‬
‫בהצלחה עם המפתן.‬
‫נותר רק חצי יום.‬
‫אולי יום.‬
‫- בסדר. נתראה, ג'ודי. - נתראה, וולטר.‬
‫אני מציית פה. אני שחקן קבוצתי.‬
‫הוא יזכור את זה, נכון? מר גייסט?‬
‫אודרי?‬
‫נזכור את זה, כן.‬
‫תודה.‬
‫לשימוש המעבדה בלבד‬ מר גייסט?‬