Jak to shrnout?
Povím vám příběh.
Přišel k nám jeden kluk, tři turnusy, skvělé výsledky.
Ten typ kluka, co...
Víte co? Myslím, že tohle je osobnější.
Typ kluka, kterému fandíte.
Chytrý, výřečný, velký potenciál.
Do programu přišel s úzkostí, nespavostí, myšlenkami na sebepoškozování.
V prvních týdnech se u něj projevovaly sklony k paranoii, dokonce i k násilí.
Ztráceli jsme ho.
Nemusím nikomu z vás říkat, jaké to je
sledovat, jak se ti kluci hroutí.
Tohle je o měsíc potom.
„Cítím se skvěle.
„Poprvé po dlouhé době se na něco těším.“
Samozřejmě ho budeme v příštích 18, 24 měsících sledovat.
Ale pro dnešek si můžete vybrat k porovnání cokoliv.
Srdeční tep, spánkový cyklus, kognitivní odezvu.
Nejde o to, že to zvládá.
Nebo že by přežíval. Je vyléčený.
Je vyléčený.
A co teď chce víc než cokoli jiného?
Chce se vrátit do práce.
Působivé.
Díky, plukovníku.
Musím říct, že slyšet to...
Kdyby to přišlo dřív, možná bych...
Škoda že to nepřišlo dřív.
Bez hrdinů jako vy by to nešlo.
Pane Belfaste.
Pane Heidle. Děkuju, že jste přišel.
Velmi podnětná prezentace.
Naše rada se sejde příští týden. Doufám...
Promiňte. Pane Belfaste, tohle je důležité.
Okamžitě zavolejte Craig z Homecoming
Musím vás HNED informovat POHOTOVOST!!!
Pane Heidle, je mi to moc líto, ale tohle musím vyřídit.
Samozřejmě. Určitě se znovu setkáme.
Rozhodně, dáme si vědět.
-Brzy. -Dobře. Děkuju.
Craigu? Colin. Co se...
Počkej. Craigu... Craigu, pomalu!
Řekni mi, cos přesně viděl.
EPIZODA DESÁTÁ STOP
Tady Heidi Bergmanová. Jsem tu s Martinem Engelem.
Druhý týden.
Klient je Joseph Shrier, tohle je týden...
A je to.
Je 10. dubna 2018, jsem Heidi Bergmanová.
Klient Homecoming Walter Cruz. První...
REGISTRAČNÍ FORMULÁŘ
Tady Heidi.
Heidi, ahoj. Tady Colin.
Ahoj.
Právě jsem měl zvláštní telefonát.
Dobře.
Řekni, žes to neudělala.
Co jsem neudělala?
Ty víš, o čem mluvím.
Myslíš ten oběd?
Oběd? Ano, Heidi, myslím oběd.
Byla jsi s Walterem Cruzem v jídelně pro klienty.
Craig... Si to špatně vyložil?
-Protože... -V pořádku, Coline?
Co?
Zníš trochu hystericky.
Co to...
Samozřejmě že...
Je to pravda? To mi chceš říct?
Je to pravda, obědvali jsme spolu.
Jedlas to zatracený medikovaný jídlo...
-Ano. -Stejnou dávku jako on? Šestý týden?
Měla jsem hlad.
Tys... Dobře, já... Já to nechápu.
A pak jsi Walteru Cruzovi vnutila druhé jídlo?
Který už měl svou plnou dávku?
-Ano. -Ale taková dávka...
Už dokončil svůj cyklus, bude...
Nepříznivě ovlivněn.
„Nepříznivě ov...“ Bude kurva neschopnej!
Nějaký čas potrvá, než ty příznaky odezní,
pokud myslíš tohle.
-Jak dlouho? -To nevím. Rok? Minimálně.
Ale k čemu to potom je?
Jak ho můžeme poslat na misi? V takovém stavu.
Asi nemůžeme, máš pravdu.
-Pane Belfaste, možná... -Kde je teď?
-Přeřazení domů. -Počkej. Přeřazení...
-Tys ho poslala... Dost! -Pane Belfaste?
Měl nežádoucí účinky.
Takový je protokol, ne? Teď patří ke své rodině.
Proč to děláš?
Říkala jsem ti to. Nechce se tam vrátit.
Takže jsi ho přeformátovala? Zbláznila ses?
Je to možné.
Víš co? Nic se nezastaví a ty to víš.
Zrovna jsem na ministerstvu.
Chtějí ten program použít institucionálně.
Dokonce i preventivně.
Takže jestli je to nějaký emocionální, pomstychtivý...
Já to přežiju. Věř mi.
Geist odměňuje výsledky a já jim je přinesu.
Víš, co to znamená? Heidi?
To znamená, že mě povýší
a ty se vrátíš na zasraný předměstí, odkud jsem tě vytáhl.
Je to všechno, Coline?
Co?
Chceš probrat ještě něco?
Já myslel, že jsme tým, Heidi.
Snažil jsem se být tvým mentorem a ty...
Zahazuješ všechnu naši tvrdou práci a...
Tak jo. Teď tě zastavím, Coline, ano?
Nemám moc času.
Ani se nehni!
Jedu tam
a hned ti to v hlavě srovnám. Rozumíš?
-To už tu nebudu. -Co?
Haló?
Do hajzlu!
Dobré odpoledne, Coline.
Kde je Ron?
Nejsem si jistá.
Dobře.
Fajn.
Mohla bys mi zatím přinést kafe?
-Jaký byl pohřeb? -Cože?
Vaše teta? V Milwaukee?
Ano, děkuju.
Nebo to bylo na Floridě?
Jel jste i do Tampy, že?
Nevím, jestli tě do toho můžu zasvětit.
Je to na Ronovi.
Proč jste jel do Tampy?
Jezdím na spoustu míst, Audrey. Je to součást mé práce.
A co jste dělal v zařízení Homecoming?
Co jsem tam dělal?
Ano.
Počkáme na Rona, ano?
Pak si můžeš dělat ty své poznámky
nebo co to děláš.
Co máte s obličejem?
To je... Já...
Tak jo, už vím, o co tu jde.
Podívej, Audrey, je skvělé, že jsi ambiciózní.
Vážně, je to skvělé. Takové jako ty tu potřebujeme.
Ale nezapomeň, kdo jsi ty a kdo jsem já, ano?
Co kdybys šla ven a podívala se po Ronovi?
Ron nepřijde, Coline.
Proč ne?
Už u nás nepracuje.
Co tím myslíš? Ron řídí novou divizi.
Spouštíme nový projekt.
Ano, všechno bude pokračovat. Jen bez Rona.
Kdy se to stalo?
Dnes.
Dneska?
Proč?
Už toho bylo na Rona příliš.
A co tady děláš ty?
Plním novou roli.
Budeme pokračovat?
Když jste byl v zařízení,
střetl jste se s vyšetřovatelem z ministerstva obrany?
Co... Co to... Co to tam máš?
Poskytl jste mu jakési přiznání?
A pak jste se mu vysmíval?
On mě zatlačil do kouta. Snažil jsem se...
Víš co? On tu stížnost podá.
Taková je realita. Na to bychom se měli soustředit.
Dobře. Co navrhujete?
Co navrhuju? Někoho jim dáme.
Zaměstnance jako oběť?
Jo. Přesně tak.
Který porušil protokol?
Přesně tak. Bergmanovou to... Nevím, vzalo ji to, a...
Ji ne.
Co?
Nemluvíme o Bergmanové.
Je tu popsána role, jakou jste v tom všem sehrál vy.
Měl byste se na to podívat a...
Myslíš, že to dokážeš napravit beze mě?
Kdo odstranil ten zádrhel s pamětí?
Kdo upravil dávkování, abychom uklidnili vedení?
Ten nový projekt? Audrey, to je moje zásluha!
S panem Geistem jsme to všechno probrali.
Pokud přijmete zodpovědnost za své činy,
bude moc rád. Může vám to tady pomoct.
Tys mluvila s Geistem?
Ano, na jeho farmě. Byl jste tam někdy?
Ne, nebyl.
Je to krásné místo.
Moc ti to přeju, Audrey.
Mám radost, že konečně ocenili tvé schopnosti
a já jsem ti jakkoli k dispozici.
Řeším problémy. Vážně.
Řešil jsi problémy.
Co?
Ale teď jsi ten problém ty.
A tohle...
je řešení.
INFORMACE O ZAMĚSTNANCI HEIDI BERGMANOVÁ
UKONČENÍ PRACOVNÍHO POMĚRU: 15. května 2018
FORMULÁŘ PROPUŠTĚNÍ WALTER CRUZ
DŮVOD PROPUŠTĚNÍ: NEVHODNÉ CHOVÁNÍ / NÁSILÍ
CHCETE TYTO SOUBORY ULOŽIT?
Přesuneme vás na židli, ano?
Hezky pomalu, kamaráde.
Tak. Postavíme vás na nohy.
Heidi?
Heidi, otevři dveře.
Zlato?
Heidi, podívej se na mě.
Heidi, odemkni, zlato.
Odemkni dveře.
Odemkni dveře, zlato.
Odemkni...
Heidi.
Už je tady, kamaráde.
Co jste mu to udělali?
Zdravím.
Pamatujete si mě?
Ano.
Chci si promluvit.
Co chcete?
Jen vysvětlit, co se stalo. Co jsme udělali.
Teď?
Co se tím změní?
Nic. Ale budete znát pravdu. Pokud chcete.
Můžete si sednout.
V zařízení bydlelo
tehdy osmnáct vojáků.
V lékařských záznamech
jsme hledali muže mladší 30 let, kteří měli určité příznaky,
základní symptomy PTSD.
Všichni podepsali souhlas, byli na to zvyklí,
a pak jsme zahájili sezení.
Identifikovali jsme cílovou vzpomínku.
Něco, co provedli?
Ne tak docela.
Jen něco intenzivního, něco tíživého.
V průběhu šesti týdnů
jsme jim v jídle podávali léky
a každý týden
jsme o dané vzpomínce mluvili, abychom zjistili, jestli se změní reakce.
Co to znamená?
Chtěli jsme zjistit, jestli ty vzpomínky zmizely.
To byla vaše práce?
Ano.
Ta terapie, aktivity,
to bylo všechno jen na oko.
To všechno jen proto,
abyste je mohli poslat zpátky?
Ano.
Myslel si, že mu pomáháte.
Já vím.
Vyšlo vám to, ať jste udělali cokoli.
Walter mi volal s tím, že se domů nevrátí.
Zněl šťastně.
Ale o dva dny později
mi volali lidé z Geistu, abych si pro něj přijela.
Nevěděla jsem, co si myslet.
Pak jsem dostala vaši obálku. Ty nahrávky.
Ty patří Walterovi.
-Snažila jsem se... -Vím, co jste udělala.
Neodpouštím vám.
To po vás ani nechci.
Ty roky už mu nikdo nevrátí.
Walter chtěl věřit.
To na něm bylo to nejlepší a vy jste toho zneužili.
Rozumím. Opravdu.
Zjistila jsem, že jsou jisté
předměty nebo podněty z té doby,
které by jeho vzpomínky mohly oživit.
-A kdybych... -Proč bychom to dělali?
Aby si vzpomněl.
Konečně je takový, jaký býval, před vším tím nadělením.
Vzpamatoval se z války
a z toho, co jste mu v tom centru provedli.
-Jen chci... -Chcete Walterovi pomoct?
Ano.
Tak se od něj držte dál.
Udělala jste chyby.
Můj syn za to zaplatil.
Teď chcete druhou šanci?
On to nechce, nic z toho.
Konečně je tam, kde má být.
Co jsme říkali? Yosemitský park?
Jo, nebo okolí.
Kde zastavíme?
Nevím. Prostě pojedeme, dokud nebudeme dostat daleko.
Co budeme hledat?
To poznáme, až to uvidíme.
Benzínku, železářství, malou kavárnu.
Že jo?
Nahoře v horách, u potoka,
jeden semafor, nic víc.
A pak prostě zmizíme.
Počkat. Nepotřebujeme práci?
Ne.
Jak to?
No,
je to země zlata, ne?
Jo, nebo bývala.
Jo, něco tam určitě zbylo.
Jistě. Asi si vystačíme s málem.
Tak s pár miliony?
Jo.
Koupíme si srub u potoka, s hromadou dříví.
Vstaneme za svítání.
Vyrazíme k potoku a...
Budeme...
Rýžovat?
Jo, budeme rýžovat zlato.
To nemůže být těžké, ne?
Jo, jen sedět u potoka.
Budeme rýžovat,
najdeme spoustu zlata a budeme boháči.
Nebo nic nenajdeme.
Jasně.
Žíla už vyschla.
Přijde zima, uzavřou silnice.
Ale zkoušíme to dál.
Udeří bouře.
Odřízne nás.
Spotřebujeme všechno dříví. A umrzneme tam.
To se může stát.
Ale nevzdali jsme to.
Tak to je úctyhodné.
A je nám jedno, co si kdo myslí, protože ležíme mrtví na sněhu.
Jen dva sněhoví andělíčci. Nikdo nás neotravuje.
Nebo možná
budeme mít štěstí.
Ano.
Hej.
Vezmete si ji k sobě?
Zatímco budu pryč.
Jistě.
To jídlo je moc dobré. To jsem nečekala.
Jo, já vím.
Někam jedeš?
Dáš si kafe?
To snad není možný.
S tou terasou se dost nadřeš, co?
Jo, vyjde mě na víc než celá chata.
-Ahoj, Waltere. -Jak se vede?
Znáš to. Kávu?
Ano, prosím.
Přinesu čerstvou, počkej.
Všechno v pořádku?
Jo.
Jen jsem dlouho řídila.
Už nějakou dobu jsem s nikým nemluvila.
Projíždíte tudy, nebo...
Jo, asi jo.
Vy nevíte?
Ne, promiňte.
Jen tu přenocuju. Tohle město mi připadalo
jako hezké místo.
Tady?
Jo, to je.
Tak trochu konec cesty, pokud je to váš šálek čaje.
A váš?
Asi ano.
Vždycky jsem sem chtěl jet.
Já taky.
Jel jsem kolem
a všiml jsem si malé chaty na prodej.
-Chaty? -Jo.
U potoka?
Vlastně jo.
Vypadala dobře. Tak jsem zůstal.
A co vy? Odkud jedete?
Z Floridy.
Přijela jste až z Floridy?
Jo.
A skončila jste tady?
Měla jsem se tu s někým sejít.
A nepřišel, co?
Ne, přišel.
Čekala jste víc?
Asi to nemohlo být lepší.
Jsem tu pozdě.
Co budete dělat teď?
Už jsi dodělal tu terasu?
Skoro jo, ještě tak půl dne.
Tos říkal už včera.
To je možný.
Dáte si něco?
Ne, děkuju.
Má pravdu. Měl bych...
Asi bych měl jít.
Rád jsem si popovídal.
Hodně štěstí s tou terasou.
Už jen půl dne.
Možná den.
-Tak jo, měj se, Jodi. -Měj se, Waltere.
Plním příkazy. Jsem týmový hráč.
Nezapomene, že ne? Pan Geist?
Audrey?
Nezapomene, jistě.
Děkuju.
POUZE PRO LABORATORNÍ POUŽITÍ
Překlad titulků: Petra Kabeláčová
Kreativní dohled Filip Zrak láčová