Департамент у справах ветеранів піклується про вас.
Будь ласка, залишайтеся на зв'язку, ми повернемося...
Доброго дня, пані Моріссо.
Переді мною справа Волтера.
Ви говорили про проєкт «Повернення»?
- Так, «Повернення». - Добре.
Я два тижні не маю звістки від сина
і намагаюся зв'язатися з ним...
Пані, це не програма для ветеранів.
Про що ви?
Тут написано,
це проєкт приватного підрядника, експериментальної групи «Гейст».
Гейст?
Це не стосується програм для ветеранів. Це все, що нам відомо.
Я можу чимось ще допомогти вам?
Ні.
ГЕЙСТ
ПОВЕРНЕННЯ
Глоріє.
Ти готова?
Ми запізнимося.
Що це?
Гейст.
Що це? Вони все це виробляють?
Ні,
але вони виробляють побутову хімію, шампуні, засоби для чищення труб,
пральний порошок.
І що?
І вони хочуть дізнатися, що він відчуває?
Ні.
Хто він? Ти про що?
Про Волтера. Куди його відправили.
Це безглуздя.
Я знаю, ти засмучена, люба. Ти сумуєш за ним.
Я не про це казала.
Навіщо компанії, яка виробляє шампунь і засіб для чищення каналізації...
Глоріє, ти моя сестра, і я люблю тебе.
- Але коли ти стаєш такою... - Мене не треба переконувати.
- Куди ти збираєшся? - Я їду до Тампи.
Зараз?
Я його матір. Я не маю казати, коли я...
Він пробіг пів світу, щоб втекти від твоїх дурниць.
- Евіто. - Це правда.
Він буде вдома за чотири тижні, Глоріє.
Чому б не поговорити по телефону?
Я нічого не буду говорити.
- Ти про що? - Я заберу його додому.
ШОСТА СЕРІЯ ІГРАШКИ
Ласкаво просимо до «Вашої пральні»
Гей, я ваш боржник.
Перепрошую?
Я снідав у рибному ресторані і винен вам чайові.
- Нічого. - Ось, я наполягаю.
Ви зробите мені послугу. Я доведу, який я хороший.
Добре. Дякую.
Дякую вам.
Хто-небудь вже розбагатів?
Чорне золото?
- Те, що з банки? - Ні. Поки ні.
Там було лише декілька візитівок.
Хто ці люди? Ви не знаєте?
Ні.
Це кумедно.
Боже.
- Що? - Пробачте.
Я повернувся з Афганістану три доби тому.
Я вже забув як нормально спілкуватися.
- Пробачте. - Ви військовий?
Так. Був ним.
Зараз більше як підрядник.
Що ж, із поверненням.
Дякую.
Я Гантер. Дуже приємно.
Гайді.
Можна тебе запитати?
Я не переборщив учора?
- Переборщив? - Переборщив із птахом.
Ні. Нічого такого. Все гаразд.
Здається, ти була трохи засмучена.
Ні, не була.
Так, це Гайді.
Гаразд. Зараз буду.
Почекаєш тут? Мені треба дещо глянути.
Так.
Пані, такий протокол. Не я це придумала.
Ви маєте заповнити форму.
Здається, ви не розумієте.
Гайді! Привіт, у нас тут проблема.
Що за проблема? Поясніть.
Це матір Волтера.
Доброго дня. Я Гайді Бергман.
Я сказала, що відвідування мають бути узгоджені,
але вона каже, що я нічого не розумію...
Ви тут головна? Ви працюєте на Гейст?
Вони ж тут керують?
А хіба щось трапилось?
Якщо це надзвичайна ситуація...
Нічого такого немає.
Він мій син, я хочу його бачити.
Кажете, що не можна? Чому це?
Мета цього закладу — полегшити Волтеру перехідний період.
Він прогресує, але відвідувачі,
особливо рідні, можуть...
Я приїхала сюди з Джорджії,
я маю 28 робіт, які треба перевірити, я нікуди не поспішаю.
- Викликати охорону? - Ні.
Гайді, відвідування попередньо мають бути узгоджені.
Вона вже тут і вона нікуди не піде.
Усе гаразд.
Пані Моріссо, чому б вам не пройти зі мною?
Усе гаразд.
Сюди.
Що тут відбувається?
Ви живете у Валдості, так?
Довго добиралися звідти?
Я мала доїхати за три години.
- Затори? - Ні.
Я не знала адреси.
Як же ви знайшли нас?
Волтер сказав, що це офісний парк біля Тампи
поблизу болота і громади для літніх людей.
Тут таких десятки.
Тільки вісім.
- То ви... - Це було шосте.
Мама?
Мамо, що ти тут робиш?
Захотіла побачити тебе.
Чому б нам всім не поговорити?
Боже...
Гайді, пробачте...
Я давно не бачив свою маму...
Залишите нас наодинці на трохи?
Звичайно.
Місяць тому я був за 160 км від Кандагару,
така глушина, а вона подзвонила,
бо вирішила розлучитися.
- Овва. - Правда?
Вона сказала, що все це було занадто важко для неї.
Надто важко для неї.
Це досить жорстко.
Я навіть не розсердився. Лише хотів сказати...
«Вбіса все?»
Саме так. До біса все.
Мене так довго не було,
що я навіть забув, як розмовляти з нею.
Або навіть бути з нею.
Можливо, вона зробила те, що боявся зробити я.
Схоже, мене прорвало.
Ви часом не консультуєте подружжя?
Тільки на вихідних.
Вже по першій. Я вмираю з голоду.
Поруч є китайський ресторанчик.
А ви зголодніли?
Пробачте.
Добре, що це можна обговорити.
Мені немає з ким поговорити.
Пробачте.
Гаразд, я можу пообідати.
Після цього відрядження
я поїхав додому, намагався повернутися до справ.
Стосунки. Робота. Але...
Я не зміг.
І я повернувся.
Там багато таких колишніх солдатів, які стали підрядниками.
Ми до такого звикли.
- Подобається? - Там непогано.
- Трохи самотньо. - Розумію, це далеко.
Країна красива, справа не в цьому.
Розумієте...
Там скрізь люди з уряду.
Доводиться думати, що кажеш.
Не можна їм казати всю правду.
Чому?
Це використають проти тебе.
Вони нібито працюють,
але їхня справжня робота — шукати винних.
Не подумайте, що я...
Я розумію, про що ви.
Справді?
Так.
Вас теж використовують?
Що?
Бентежать вас? Хочуть від вас щось отримати?
Ні.
Просто ви сказали...
Я намагалася бути ввічливою.
- Я знову це роблю. - Що?
Режим допиту.
Що це таке?
Нічого, це просто моя робота.
Отримання інформації від людей.
Іноді це виходить саме собою.
Мені вам нічого сказати.
Спочатку я нив про розлучення, а тепер допитую вас.
Нічогеньке перше побачення.
Перше що?
Думаю, саме час замовити випити.
- Я, мабуть, піду... - Що?
Ви про що? Це ж погана прикмета.
Що саме?
Складати білизну тверезою.
Це єдине, чого мене навчила мама.
- Невже? - Єдине, взагалі-то. Погляньте на мене.
Поясниш, у чому річ?
Вона не має жодної сімейної фотографії.
Треба бути розумнішим. Ти маєш думати.
Думати про що?
Гайді Бергман? Чого їй треба?
Вона хоче допомогти. Це її робота.
Вона ж має бути якимось лікарем?
Де вона вчилася?
Чому ти питаєш?
Ти просто віриш.
Але цей уряд нічого не робить задарма.
Ось чому ти тут.
Так, заради лікування.
Лікування?
Ти цілком здоровий.
Здоровий, мені просто треба побути тут.
Вони хочуть, щоб ти думав, що щось не так.
Що вони потрібні тобі.
Але тобі не потрібно, щоб якийсь терапевт
змушував тебе говорити про те, що ти бачив і робив.
Слухай, мене ніхто ні до чого не змушує.
Ти цього не знаєш, Волтере.
А раптом ти помиляєшся і тебе обдурюють...
Обдурюють?
Я знаю, які жахливі речі там відбувалися.
Гадаєш, генерали та їхні сини візьмуть на себе провину за це?
- Ні! - Звідки ти набралася такого лайна?
Стеж за язиком, Волтере.
То яка суть у всьому цьому?
Нас звезли сюди, щоб розібратися з нашими проблемами?
Це частина їхнього злого плану?
Так, тебе привезли сюди, щоб ти твердив: «Я божевільний і агресивний».
Ти показуєш їм свою слабкість, а вони використовують її.
Саме так було, коли я пішов в армію.
- Я говорю не про це. - А я про це.
Ти сказав, що хочеш служити...
Тут ти нікому не служиш. Тебе використовують.
А ти просто боїшся.
Я боюся.
Я лише хочу, щоб ти поїхав додому.
Він збирає речі?
Крейгу, повертайся за свій стіл.
- Треба викликати охорону. - Ні, це не обов'язково.
Він на дозуванні четвертого тижня, Гайді.
Якщо він припинить приймати ліки зараз, у нього буде ломка...
Я знаю.
- Я маю сказати Коліну. Вибач. - Ні.
Що значить: ні? Гайді, ми...
Ти втратила розуміння того, що ми тут робимо...
Крейгу, ніфіга я не втратила.
А тепер стули свою слизьку пельку, розвернися і шуруй до своїх іграшок.
Привіт.
Волтере, що відбувається?
Я повернуся з нею.
У неї важкі часи, тож...
Гаразд.
Вибачте, що я їду посеред програми.
Я повернуся, щойно зможу.
Якщо ти відчуваєш, що мусиш їхати...
Звісно, я розумію.
Але чи дійсно ти хочеш цього?
Вона моя мама. Вона засмучена. Так простіше.
Гаразд.
А тепер можеш відповісти?
Чого я хочу?
Так.
Ти говориш про те, що ти зобов'язаний людям, які є у твоєму житті.
Чи як ти їх підвів. Наприклад, Шраєра, Лескі.
Але чого ти хочеш?
Я не думаю, що це хороший спосіб вирішення.
Чому?
Бо якби я залишився, то, можливо, зосередився на одужанні.
Це дійсно важливо.
Але, можливо, для того, щоб я міг бути з тобою.
Ти думала про це?
Я просто...
Вважаю, зупинка твого лікування може бути небезпечною.
- Небезпечною? - Я... Не...
Не небезпечною, а дещо ризиковою для...
Для чого саме?
Я не думаю, що тобі варто йти, якщо ти сумніваєшся, що готовий.
Ясно.
А ти можеш відповісти?
Так.
Що?
Думаю про це.
Залиште повідомлення...
Коліну Белфасту.
Привіт, Коліне, це Гайді.
Я хотіла сказати, що сьогодні в нас була неочікувана гостя,
але я розібралася з ситуацією, і все гаразд.
Усе.
- Гайді. - Волтере, я зараз...
Пані Моріссо.
Ви таки досягли мети?
Глоріє, вибачте. Я лише...
Це важливо для мене.
Може, варто детальніше пояснити наш підхід.
Розумію, що маючи справу з урядом та військовими,
здається, що інтереси вашого сина не в пріоритеті.
Так і є.
Я розумію, чому ви так вважаєте.
Але моя єдина мета — допомогти Волтеру.
- Будь ласка, довіряйте мені. - Довіряти?
Я можу не хвилюватися за те, що військові роблять із моїм сином,
бо вам, Гайді Бергман,
здається, що ви маєте добрі наміри?
Волтер вирішив залишитися. Він хоче цього.
Спробуйте поважати це.
Чого він хоче?
Це не має значення, відколи він пішов в армію.
Він покінчив із цим. Тут усе інакше.
Це місце не відрізняється.
Може, ви це знаєте або переконали себе,
що працюєте на більше благо.
Може, ви переживаєте за лікування Волтера,
чи просто він вам не байдужий.
Це неважливо.
Якщо ви вважаєте, що можете захистити його
чи будь-кого у подібному місці,
то ви — дурепа.
КИТАЙСЬКИЙ ЗАЛ
Якось ми випили після чотирьох років,
і він подзвонив мені наступного дня.
- Неймовірно. - Дякую.
Він сказав... Боже, а що він сказав?
Він сказав:
«Це дивовижний збіг».
Він опинився в моєму місті
і хотів знати, чи можна в мене переночувати.
- Ні. - Лише на декілька днів.
Не може бути. А що ти зробила?
Я сказала:
«Вибач, Ентоні, але моя мама не дозволяє друзям залишатися на ніч».
І це правда.
Це було не дуже чемно.
- Ентоні заслужив. - Так.
Усе гаразд?
Так, це моя дружина.
Тобто, моя колишня дружина.
Хоче, щоб я підписав документи про розлучення.
Щоразу, коли ми розмовляємо, я вигадую нову відмовку.
Вона вважає, що я досі в Афганістані.
Тобі це набридає?
Що?
Отака брехня.
Ну, ні, тобто...
Не хвилюйся. Я теж брехуха.
Ти?
А про що ти брешеш?
Щодня,
йдучи на роботу, я вдаю...
Із себе офіціантку. Обслуговую людей, усміхаюся.
А потім я йду додому і там так само:
я вдаю...
Хорошу дочку.
Іноді я переконую себе,
що це я. Справжня.
Розумію, про що ти.
А тоді я...
Опиняюся в машині,
або коли прокидаюся...
Здається, що я з'явилася нізвідки.
Я бачу, що все моє життя фальшиве і несправжнє,
і кожне сказане слово, кожна мить...
Я не знаю, але...
Якщо це...
Це брехня, то де інша?
Справжня, яку...
Хто справжня?
Я.
Та...
Та, яку я не дозволяю собі бачити.
А потім я починаю думати: яка різниця?
Що ми брешемо?
Брешемо чи кажемо правду, це справжнє чи хибне, чи просто...
Мені хочеться взяти це,
скласти до купи і сказати...
До біса це?
Саме так. До біса це.
- Я тебе не так зрозумів? - Ні. Не так.
Ясно.
Вітаємо, ви зателефонували на гарячу лінію Міністерства оборони.
Будь ласка, починайте після звукового сигналу.
Добрий день. У мене є скарга.
Це...
Я щойно була в закладі «Повернення».
Насправді я можу сказати так. Я там працюю.
На об'єкті. Я в штаті.
І я дещо бачила.
Один із солдатів, Волтер Круз...
Хотів повернутися додому, але його не відпустили.
Це проти...
Його тримають там примусово.
Він має бути негайно відправлений додому.
Інакше я не знаю, що може статися.
ДАТА НАДХОДЖЕННЯ: 29.04.2018
ЧАС НАДХОДЖЕННЯ: 13:22 СКАРЖНИК: Анонім
СКАРГА №: H-316529812/CS ЗМІСТ: [ПОЧАТОК]
Добрий день. У мене є скарга. Це...
Привіт.
Я втомилася від цього.
Від чого?
Від брехні.
Гаразд.
Здається, я щось накоїла.
Щось погане...
Я не знаю, що саме.
Гаразд.
З'ясуймо це.
Творчий керівник Руслан Поліщук ]