‫המחלקה לחיילים משוחררים מחויבת לטיפול יוצא מן הכלל.‬
‫אנא המשיכו להמתין ונחזור בעוד...‬
‫הי, גברת מוריסו, תודה שחיכית.‬
‫אני מביטה פה בתיק של וולטר.‬
‫אמרת שלתכנית קוראים הומקאמינג?‬
‫- כן, הומקאמינג. - בסדר, כן.‬
‫כבר שבועיים שלא שמעתי מבני,‬
‫ואני מנסה להגיע אליו, אבל אין מספר...‬
‫גברתי, זו לא תכנית של המחלקה לחיילים משוחררים.‬
‫על מה את מדברת?‬
‫כן, אני רואה פה‬
‫שמנהל אותה קבלן פרטי, קבוצת גייסט אמרג'נט.‬
‫גייסט?‬
‫כן. זה לא אצלנו. זה כל מה שיש לנו.‬
‫אוכל לעזור לך במשהו נוסף?‬
‫לא.‬
‫גייסט‬
‫הומקאמינג‬
‫גלורי?‬
‫מוכנה?‬
‫נאחר.‬
‫מה זה?‬
‫גייסט.‬
‫אז מה איתם? הם ייצרו את כל זה?‬
‫לא,‬
‫אבל הם מייצרים מוצרים לבית כמו שמפו, פותח סתימות,‬
‫אבקת כביסה.‬
‫אז מה?‬
‫והם פשוט רוצים שהוא ידבר על רגשותיו?‬
‫לא.‬
‫מי? על מה את מדברת?‬
‫וולטר. המקום ששלחו אותו אליו.‬
‫זה לא הגיוני.‬
‫אני יודעת את נסערת. אני יודעת שאת מתגעגעת אליו.‬
‫לא על זה אני מדברת.‬
‫למה שחברה שמייצרת שמפו ופותח סתימות...‬
‫גלורי, את אחותי ואני אוהבת אותך.‬
‫- אבל כשאת נעשית ככה... - אני לא צריכה לשכנע אותך.‬
‫- לאן את הולכת? - לטמפה.‬
‫עכשיו?‬
‫אני אמו. אני לא צריכה להודיע כשאני...‬
‫הוא ברח לצד השני של העולם כדי לברוח מהשטויות שלך.‬
‫- אוויטה. - זה נכון.‬
‫הוא יחזור הביתה בעוד ארבעה שבועות, גלורי.‬
‫מה יש לך לומר שלא תוכלי לומר בטלפון?‬
‫אני לא אומרת כלום.‬
‫- מה זאת אומרת? - אני מחזירה אותו הביתה.‬
‫פרק שישי צעצועים‬
‫ברוכים הבאים אל המכבסה שלכם‬
‫היי, אני חייב לך.‬
‫סליחה?‬
‫שירתת אותי במסעדת הדגים ואני חייב לך טיפ, אז...‬
‫- זה בסדר. - הנה, בבקשה, אני מתעקש.‬
‫תעשי לי טובה. אוכל לומר לעצמי שאני בחור טוב.‬
‫בטח. תודה.‬
‫תודה לך.‬
‫אז מישהו כבר התעשר?‬
‫הזהב השחור?‬
‫- מהצנצנת? - לא. עדיין לא.‬
‫היו שם רק איזה שני כרטיסים, נכון?‬
‫מיהם האנשים האלה? אי פעם שמת לב?‬
‫לא.‬
‫זה פשוט מצחיק.‬
‫אלוהים.‬
‫- מה? - תראי, אני מצטער.‬
‫חזרתי מאפגניסטן לפני איזה 72 שעות,‬
‫וברור ששכחתי איך לנהל שיחה נורמלית.‬
‫- מצטער. - אתה בצבא?‬
‫כן, הייתי.‬
‫עכשיו כבר לא, עכשיו אני יותר קבלן.‬
‫ברוך שובך הביתה.‬
‫תודה.‬
‫אני הנטר. נעים להכיר.‬
‫היידי.‬
‫אפשר לשאול אותך שאלה?‬
‫תהיתי אם הגזמתי קצת באותו יום.‬
‫- הגזמת? - עם הציפור. אני...‬
‫לא. זה היה... לא הגזמת. כלומר, זה בסדר.‬
‫בסדר, כי נראה שכעסת על זה קצת.‬
‫אני לא.‬
‫כן, מדברת היידי.‬
‫בסדר. אני באה.‬
‫תוכל להישאר פה? אני צריכה לבדוק משהו.‬
‫כן.‬
‫גברתי, זה הפרוטוקול, לא כתבתי את המדיניות הזאת.‬
‫את צריכה למלא טופס.‬
‫נראה לי שאין לך מושג.‬
‫היידי! הי, יש לנו פה בעיה קטנה.‬
‫איזו בעיה? תסבירי לי אותה.‬
‫זו אמו של וולטר.‬
‫כן, הי! אני היידי ברגמן.‬
‫אמרתי לה שאי אפשר לקבל אורחים שלא בלו"ז,‬
‫אבל היא חושבת שאני לא יודעת מה...‬
‫את ממונה פה? את עובדת גייסט?‬
‫הם מנהלים את המקום הזה, נכון?‬
‫הכול בסדר?‬
‫אם יש מקרה חירום, נוכל...‬
‫אין מקרה חירום.‬
‫הוא בני, אני רוצה לראות אותו.‬
‫את אומרת לי שזה אסור? למה?‬
‫מטרת המתקן הזה היא להקל על המעבר של וולטר.‬
‫ומצבו נהדר, ופשוט אורחים,‬
‫בייחוד משפחה, יכולים להיות...‬
‫נסעתי הנה מג'ורג'יה,‬
‫יש לי 28 עבודות לבדוק, ואין לי לאן ללכת.‬
‫- להזעיק מאבטח? - לא, בואי...‬
‫היידי, יש לאשר את כל בקשות המבקרים מראש.‬
‫היא פה והיא לא הולכת לשום מקום.‬
‫זה בסדר.‬
‫גב' מוריסו, בואי איתי, בבקשה?‬
‫זה בסדר.‬
‫מכאן.‬
‫מה כל זה היה?‬
‫את גרה בוולדוסטה, נכון?‬
‫כמה זמן לקח לך לנהוג לכאן?‬
‫זה לקח בערך שלוש שעות.‬
‫- פקקים? - לא.‬
‫לא הייתה לי הכתובת.‬
‫איך מצאת אותנו?‬
‫וולטר אמר פארק משרדים מחוץ לטמפה,‬
‫ליד ביצה וקהילת גמלאים.‬
‫ודאי יש תריסר כאלה.‬
‫רק שמונה.‬
‫- אז את פשוט... - זה היה מספר שש.‬
‫אימא?‬
‫אימא, מה את... מה את עושה פה?‬
‫רק רציתי לראות אותך.‬
‫אולי נשב ונדבר?‬
‫אלוהים...‬
‫היידי, אני מצטער...‬
‫מזמן לא ראיתי את אמי, אז...‬
‫תוכלי לתת לנו רגע?‬
‫כמובן, כן.‬
‫אז לפני חודש, הייתי כ-160 ק"מ מקנדהר,‬
‫באמצע שום מקום, והיא התקשרה,‬
‫אמרה שהיא רוצה להתגרש.‬
‫- וואו. - נכון?‬
‫אמרה שכל העניין קשה לה מדי.‬
‫קשה לה מדי.‬
‫זה די מטלטל.‬
‫תראי, אפילו לא כעסתי, בעצם. זה היה יותר כמו...‬
‫"שהכול ילך להזדיין"?‬
‫כן, בדיוק. שהכול ילך להזדיין.‬
‫תראי, נעדרתי כל כך הרבה,‬
‫אפילו לא זכרתי איך לדבר איתה. את יודעת?‬
‫או איך באמת להיות.‬
‫כלומר, היא... אולי היא פשוט עשתה מה שאני פחדתי לעשות.‬
‫אני חווה פה פריצת דרך.‬
‫את בטוחה שאת לא יועצת זוגית בצד?‬
‫רק בסופי שבוע.‬
‫אחרי 13:00. אני גווע ברעב.‬
‫יש ליד מסעדה סינית.‬
‫מה איתך? את רעבה?‬
‫אני מצטער.‬
‫זו הרגשה ממש טובה לדבר על זה.‬
‫אני לא... ממש זוכה להרבה הזדמנויות.‬
‫אני מצטער.‬
‫בטח, אשמח לאכול.‬
‫אז אחרי השירות האחרון שלי בחו"ל,‬
‫באתי הביתה, ניסיתי לחזור לעניינים.‬
‫וקשרים. עבודה. אבל זה פשוט...‬
‫לא מצאתי את מקומי. את יודעת?‬
‫אז חזרתי.‬
‫יש שם הרבה חיילים משוחררים שעובדים כקבלנים.‬
‫אנחנו מבינים שם עניין.‬
‫- אתה אוהב את זה? - זה היה בסדר.‬
‫- קצת בודד. - אני בטוחה, רחוק שם.‬
‫המדינה יפהפייה, זה לא העניין.‬
‫תביני...‬
‫אני מוקף בעובדי הממשל.‬
‫וצריך להיזהר בכל מה שאומרים.‬
‫האמת היא הדבר האחרון שרוצים לספר להם.‬
‫למה?‬
‫כי הם ישתמשו בזה נגדך.‬
‫הם מתנהגים כאילו הם מבצעים את תפקידם,‬
‫אבל תפקידם הוא למצוא מישהו להאשים.‬
‫אני גורם לזה להישמע כאילו...‬
‫לא, אני מבינה אותך.‬
‫באמת?‬
‫כן.‬
‫מישהו מנצל אותך ככה?‬
‫מה?‬
‫את יודעת, מטריד אותך? מנסה להוציא ממך משהו?‬
‫לא.‬
‫כי בדיוק אמרת...‬
‫אני יודעת, סתם הייתי מנומסת.‬
‫- אני עושה את זה שוב. - מה?‬
‫מצב חקירה.‬
‫מה זה?‬
‫כלום, פשוט העבודה שלי.‬
‫להוציא מידע מאנשים.‬
‫אתה מחליק לתוך זה לפעמים בלי לשים לב. מצטער.‬
‫אין לי שום מידע בשבילך.‬
‫התבכיינתי על הגירושים שלי ועכשיו אני חוקר אותך.‬
‫אלוהים, זה דייט ראשון מזוין.‬
‫מה ראשון?‬
‫ובנימה זאת, זמן להזמין לי משקה ראשון.‬
‫- מוטב שאני... - מה?‬
‫מה זאת אומרת? את יודעת, זה ביש מזל.‬
‫מה?‬
‫לקפל כביסה בזמן שפיכחים.‬
‫זה דבר שאמי לימדה אותי.‬
‫- באמת? - זה הדבר היחיד, האמת. תביטי בי.‬
‫תספרי לי במה מדובר?‬
‫אין לה תמונות, אין משפחה, כלום.‬
‫אתה צריך להיות חכם יותר. לחשוב.‬
‫על מה?‬
‫היידי ברגמן? מה היא רוצה?‬
‫היא רוצה לעזור. זה תפקידה.‬
‫היא אמורה להיות רופאה?‬
‫איפה היא למדה?‬
‫מה זה קשור בכלל?‬
‫אתה פשוט מאמין.‬
‫אבל הממשלה הזאת לא נותנת כלום בחינם.‬
‫יש סיבה לכך שאתה פה.‬
‫כן, יש סיבה, לטיפול.‬
‫טיפול?‬
‫הכול בסדר איתך.‬
‫הכול בסדר, אני פשוט צריך להיות פה.‬
‫הם רוצים שתחשוב שאתה לא בסדר.‬
‫שאתה זקוק להם.‬
‫אבל אתה לא זקוק למטפלת‬
‫שתגרום לך לדבר על מה שראית, מה עשית.‬
‫לא מכריחים אותי לעשות כלום.‬
‫אתה לא יודע את זה, וולטר.‬
‫אם עשית טעות, אם הם הערימו עליך...‬
‫הערימו?‬
‫אני יודעת על הדברים האיומים שקורים שם.‬
‫אבל נראה לך שהגנרלים ובניהם יישאו באשמה?‬
‫- לא! - אימא, מאיפה החרא הזה?‬
‫שמור על הפה שלך, וולטר.‬
‫אז מה? מה הפואנטה פה?‬
‫מביאים אותנו כדי לעבוד על בעיותינו?‬
‫הכול חלק מהתכנית השטנית שלהם?‬
‫כן, הם מביאים אותך לכאן, ואתה אומר,"אני משוגע, אלים".‬
‫ואתה מראה להם את החולשה שלך, ואז הם מנצלים אותה.‬
‫זה איך שזה היה כשהתגייסתי.‬
‫- אני לא מדברת על זה. - אני כן.‬
‫אמרת שאתה רוצה לשרת...‬
‫אתה לא משרת פה אף אחד. אתה מנוצל.‬
‫ואת פשוט פוחדת.‬
‫אני באמת פוחדת.‬
‫אני פשוט רוצה שתבוא הביתה.‬
‫הוא אורז?‬
‫קרייג, פשוט תחזור לשולחן שלך.‬
‫- צריך לקרוא למאבטח. - לא, אין צורך.‬
‫הוא במינון של שבוע רביעי, היידי.‬
‫אם יפסיק תרופות בשלב הזה, הוא יתחיל גמילה...‬
‫אני יודעת.‬
‫- בסדר, צריך להודיע לקולין. אני מצטער. - לא.‬
‫מה זאת אומרת, לא? היידי, אנחנו...‬
‫שכחת מה אנחנו...‬
‫קרייג, לא שכחתי שום דבר מזוין.‬
‫עכשיו סתום את הפה הרטוב והקטן שלך, תסתובב, ותחזור לצעצועים שלך.‬
‫היי.‬
‫וולטר, מה קורה?‬
‫אני צריך לחזור איתה.‬
‫קשה לה, בעיקרון, אז...‬
‫בסדר.‬
‫תראי, מצטער שאני עוזב באמצע.‬
‫אחזור ברגע שאוכל.‬
‫אם זה מה שאתה מרגיש שעליך לעשות, אני...‬
‫כמובן, אני מבינה.‬
‫פשוט, זה מה שאתה רוצה באמת?‬
‫היא אימא שלי. היא נסערת. זה פשוט יותר כך.‬
‫בסדר.‬
‫אתה יכול לענות לשאלה שלי עכשיו?‬
‫מה אני רוצה?‬
‫כן.‬
‫אתה מדבר על מה שאתה חייב לאנשים בחייך.‬
‫או שאכזבת אותם. כמו שרייר או לסקי.‬
‫אבל מה אתה רוצה?‬
‫לא נראה לי שזו דרך טובה להחליט.‬
‫למה?‬
‫כי אם אשאר, זה אולי יהיה כדי שאוכל להתרכז בהחלמה.‬
‫לדעתי זה ממש חשוב.‬
‫אבל זה אולי יהיה כדי להישאר איתך.‬
‫לפעמים את חושבת על זה?‬
‫אני פשוט...‬
‫חושבת שלעזוב את הטיפול כרגע עלול להיות מסוכן.‬
‫- מסוכן? - אני... לא...‬
‫לא מסוכן, פשוט לא בטוח...‬
‫מבחינת מה?‬
‫לא נראה לי שאתה צריך לעזוב אם אתה לא בטוח שאתה מוכן.‬
‫נכון.‬
‫אבל תוכלי לענות לשאלה שלי?‬
‫אני כן.‬
‫מה?‬
‫חושבת על זה.‬
‫בבקשה תשאירו הודעה ל...‬
‫קולין בלפסט.‬
‫הי, קולין, זאת היידי.‬
‫רציתי ליידע אותך שהייתה לנו היום אורחת לא צפויה,‬
‫אבל שלטתי במצב והכול בסדר.‬
‫בסדר.‬
‫- היידי? - וולטר, אני רק...‬
‫גברת מוריסו.‬
‫קיבלת מה שרצית, לא?‬
‫גלוריה, אני מצטערת. אני פשוט...‬
‫זה חשוב לי.‬
‫אולי אם אסביר את הגישה שלנו עוד.‬
‫אני מבינה שכשמתעסקים עם הממשלה והצבא,‬
‫לא תמיד מרגישים שהאינטרסים של בנך נמצאים בעדיפות.‬
‫הם לא.‬
‫אני מבינה למה את מרגישה ככה.‬
‫אבל כוונתי היחידה פה היא לעזור לוולטר.‬
‫- אם רק תבטחי בי. - לבטוח?‬
‫אני לא אמורה לחשוש ממה שהצבא עושה לבני‬
‫כי את, היידי ברגמן,‬
‫מרגישה שכוונותייך טובות?‬
‫וולטר בחר להישאר. זה מה שהוא רוצה.‬
‫תנסי לכבד את זה.‬
‫מה שהוא רוצה?‬
‫זה הפסיק להיות חשוב ביום שהתגייס.‬
‫הוא גמר עם זה. פה זה שונה.‬
‫זה לא שונה, המקום הזה.‬
‫אולי את יודעת את זה, או אולי שכנעת את עצמך‬
‫שאת פועלת למען איזה טוב עליון.‬
‫אולי אכפת לך מהטיפול של וולטר,‬
‫או אולי פשוט אכפת לך ממנו.‬
‫זה לא משנה.‬
‫אם את חושבת שתוכלי להגן עליו,‬
‫או על מישהו אחר במקום כזה,‬
‫אז את שוטה.‬
‫צ'ייניז רום‬
‫אז שתינו משקה אחד אחרי ארבע שנים,‬
‫והוא התקשר אליי למחרת.‬
‫- לא ייאמן. - תודה.‬
‫הוא אמר... אלוהים, מה הוא אמר?‬
‫הוא אמר,‬
‫"זה צירוף מקרים ממש משונה".‬
‫והוא בעיירה שלי,‬
‫ורוצה לדעת אם יוכל לגור אצלי.‬
‫- לא. - אבל רק ליומיים.‬
‫לא. מה זאת אומרת? מה עשית?‬
‫אמרתי,‬
‫"אנתוני, אני ממש מצטערת, אבל אימא שלי לא מרשה שיישנו אצלי".‬
‫מה שנכון.‬
‫זה לא היה נחמד במיוחד.‬
‫- זה הגיע לאנתוני. - כן.‬
‫הכול בסדר?‬
‫כן, זאת אשתי.‬
‫גרושתי. סליחה, גרושתי.‬
‫היא רוצה שאחתום על מסמכי הגירושים.‬
‫בכל פעם שאנחנו מדברים, אני ממציא תירוץ אחר.‬
‫היא חושבת שאני עדיין באפגניסטן.‬
‫קורה שנמאס לך מזה?‬
‫ממה?‬
‫לשקר ככה.‬
‫לא, כלומר...‬
‫כלומר, אל תדאג. גם אני שקרנית.‬
‫את?‬
‫ספרי לי על מה את משקרת?‬
‫בכל יום,‬
‫אני הולכת לעבודה, אני מעמידה פנים שאני...‬
‫איזה אדם, מלצרית. אני משרתת אנשים ומחייכת.‬
‫ואז אני חוזרת הביתה, וזה אותו הדבר,‬
‫אני מעמידה פנים שאני...‬
‫בת טובה.‬
‫ולפעמים אני משכנעת את עצמי‬
‫שזאת אני. שזה אמיתי.‬
‫אני מבין אותך.‬
‫אבל אז אני...‬
‫אני במכונית שלי,‬
‫או מיד כשאני מתעוררת ו...‬
‫זה כאילו צצתי משום מקום.‬
‫אני רואה שכל חיי מזויפים ושקריים,‬
‫וכל מילה שאני אומרת, כל שנייה...‬
‫אני לא יודעת, אבל אם...‬
‫אם זה...‬
‫אם זה שקר, אז איפה האחרת?‬
‫האמיתית, אני...‬
‫מה האמיתית?‬
‫אני.‬
‫ה...‬
‫האישה שלא אתן לעצמי לראות.‬
‫אבל אז אני מתחילה לחשוב, מה זה משנה?‬
‫אם אנחנו משקרים?‬
‫אם אנחנו משקרים או דוברים אמת, או אם זה אמיתי או מזויף או פשוט...‬
‫אני רוצה לקחת הכול,‬
‫ופשוט לשים את זה במקום אחד, ופשוט לומר...‬
‫שהכול ילך להזדיין?‬
‫כן, בדיוק. שהכול ילך להזדיין.‬
‫- לא לזה התכוונת, נכון? - נכון.‬
‫בסדר.‬
‫שלום, הגעתם לקו התלונות של משרד ההגנה.‬
‫אנא דברו לאחר הצפצוף.‬
‫הלו, כן. יש לי תלונה.‬
‫זאת...‬
‫בדיוק הייתי בבניין הומקאמינג.‬
‫למעשה, אוכל לומר את זה. אני עובדת שם.‬
‫במתקן. אני חברת צוות.‬
‫וראיתי משהו.‬
‫אחד החיילים, וולטר קרוז?‬
‫הוא רוצה לעזוב. הוא רוצה ללכת הביתה, אבל הם לא מרשים לו.‬
‫זה נוגד...‬
‫הוא מוחזק פה בכוח.‬
‫אז צריך לשלוח אותו הביתה מיד.‬
‫או שאני לא יודעת מה יקרה.‬
‫תאריך קבלה: 29 באפריל 2018‬
‫שעת קבלה: 13:22 מתלוננת: אנונימית‬
‫תלונה: אייץ'-316529812/סי-אס תמלול: [הודעה מתחילה]‬
‫הלו, כן. יש לי תלונה. זאת...‬
‫הי.‬
‫עייפתי מזה.‬
‫ממה?‬
‫מהשקרים.‬
‫בסדר.‬
‫נראה לי שעשיתי משהו.‬
‫משהו פסול ו...‬
‫אני לא יודעת מה.‬
‫בסדר.‬
‫בואי נבין מה.‬ .‬