ПОВЕРНЕННЯ
ЕКСПЕРИМЕНТАЛЬНА ГРУПА «ГЕЙСТ»
ПОВЕРНЕННЯ
ЧЕТВЕРТА СЕРІЯ СЕКВОЯ
Цікаве питання.
Яка різниця між напористим і агресивним?
Привіт, Волтере.
Треба поговорити про дещо.
Добре.
Ні, не записуй. Це не сеанс.
Чого ти хочеш?
Те, що сталося зі Шраєром — моя провина.
Я взяв фургон, вивіз нас туди.
Так.
Ти мені не віриш?
Я вірю, що ти турбуєшся про друга. Я це розумію.
Де він? Куди його забрали?
Він повернувся до сім'ї.
Не роби цього. Скажи правду.
Це правда. Шраєру потрібна допомога, яку ми не можемо надати,
тому він повернувся до сім'ї, нехай вирішують.
Через його ставлення до того, що відбувається?
Що він думав про те, що відбувається?
Якщо я скажу, ти теж мене виженеш?
Звичайно, ні.
Вони викидають його речі.
Вони їх не викидали.
Послухай, ми обидва порушили правила.
Щоб не трапилося зі Шраєром...
Іноді я не розумію, що відбувається.
Ми всі думаємо про те, що викликає у нас незручність.
А зі мною все інакше?
Бо ти хочеш бути тут.
І все?
Це має велике значення, з мого досвіду.
Іноді ті, кому потрібна допомога...
Вони викинули його губну гармошку.
Чому він не зміг її забрати?
- Ти хвилюєшся за нього? - А ти ні?
Так, хвилююся.
Можеш сісти, будь ласка?
Будь ласка.
Гаразд.
Шраєр грає на губній гармошці?
Певно, вже ні.
Досить, Волтере.
Пробач.
Так. Він грав жахливо, але Лескі подарував її йому.
- Лескі? Той що «Підйом Титаніка»? - Так.
ДЖОШУА
Здається, сестра Лескі прислала йому її в посилці.
Гадаю, вона уявляла, що ми всі сидимо довкола багаття з мушкетами абощо.
Я не знаю.
Лескі хотів викинути її, а Шраєр попросив віддати йому, тому...
Навіщо це йому, якщо він не вмів грати?
Я не знаю.
Може, йому подобалася сестра Лескі або думка про неї.
Він використовував її більше як зброю. Губна гармошка...
Коли хтось засинав у хамві, він починав грати.
А хто був там із тобою?
Шраєр за кермом, я їхав з ним попереду, а Бенджі і Лескі ззаду.
Ти казав, що Лескі загинув, коли його машина наїхала на міну.
Саме так.
Ти був із ним?
Того дня — ні. Лескі був в іншій машині.
Чому?
Бо я посадив його туди.
Ти про що?
Бенджі...
Бенджі діставав Лескі, допитував його.
Допитував про що?
Всяку фігню.
Різдвяні колядки, піраміди, кляті динозаври.
Лескі називав його телепнем,
а він лютував...
Бенджі допитував його,
ніби наривався на бійку.
А я просто не хотів з цим розбиратися, тому сказав Лескі пересісти в іншу машину
і попросив хлопця з тієї машини сісти з нами.
А потім?
Ми...
Виїхали...
Їхня машина їхала попереду,
а потім раптом вони чомусь сповільнилися,
ми сповільнилися також,
а тоді я побачив, як їхня машина підскочила і опустилась.
І скрізь був дим.
Я виліз і пішов перевірити, як там Лескі, а він був мертвий.
Він точно був мертвий...
Звідси в нього стирчав шматок металу.
Прямо звідси.
Жахливо.
Волтере,
що ще ти думаєш про ту подію?
Я був головним, втратив терпіння,
відправив Лескі в іншу машину, і він помер.
- Через твоє нетерпіння? - Так.
А як ще я маю це сприймати?
- Ну, це... - Непов'язані події?
- Ніхто не винен? - Так.
Я так вирішив. Ось що сталося.
Ти не цього хотів.
Байдуже, що я хотів, і які в мене були наміри.
Там це не мало значення.
Але ти тепер не там, а тут.
Так. Я зараз тут, і маю відпустити це.
Але ти не зобов'язаний.
Ти хочеш відпустити це?
Я хочу чогось нового...
Хочу йти далі.
Але я досі бачу ту машину попереду нас...
Я бачу це знову і знову і благаю, щоб це припинилося,
або не бачити це так часто. Але це вже трапилося.
Я відповідальний за це.
- Волтере. - Ні, я маю на увазі спогади.
Я хочу зберегти їх.
Я не можу відмовитися від них.
Це занадто для однієї людини.
Повір, я бачив хлопців, яким було важче.
Я впораюся.
Хай там як, Шраєра більше нема,
то хто ще це зробить?
Він зламаний. Це твоя робота?
Ні.
Як минуло побачення з Ендрю?
Ентоні. Мені треба знайти...
Що саме?
РЕЧІ ПАЦІЄНТА ГАЙДІ БЕРГМАН
ПОДОРОЖІ АЙНГОРН КАЛІФОРНІЯ
Ентоні був таким собі сентиментальним?
Так, у поганому сенсі.
КОНВЕРТ ДЛЯ ЦІННИХ РЕЧЕЙ ПАЦІЄНТА ГАЙДІ П. БЕРГМАН
Чому ти не сказала, що я була в лікарні?
Не сказала? Ти ж там була.
Чому ми про це не говорили?
Тепер ти хочеш поговорити про це?
Хочеш поговорити про це зараз?
Справи були кепські.
Тож тобі потрібна була перерва.
Але це не означає, що ти маєш провести решту життя,
ховаючись.
КОЛІН
Або влаштовувати безлад вдома.
Як вони до тебе ставляться?
Добре, тут непогано.
Яка в тебе кімната?
Непогана.
Ти знаєш інші слова, крім «непогана»?
Там ще хтось є?
Нас тут багато.
А що?
Ніхто не слухає?
Розмовляючи зі своїм сином, я хочу говорити з ним.
Ти досі не маєш телефону?
Ні в кого немає, тут є комп'ютери.
Ти не можеш купити телефон?
Ми посеред болота.
Навколо нічого немає крім громади пенсіонерів.
Що за клініка на болоті?
Це не клініка, мамо. Ми не...
Це схоже на офісну будівлю. Ми можемо просто поговорити?
Це звичайна розмова.
Ні. Нікого так більше не допитують.
Твій друг Джозеф так розмовляє зі своєю матір'ю?
Шраєр?
Я гадки не маю.
Дай з ним поговорити.
Його зараз тут немає.
Де ж він?
Він...
Мені вже час.
- Чому ти не можеш зі мною поговорити? - Бо не можу.
Це все.
Я люблю тебе.
ДЖ. ШРАЄР
- Гайді. Привіт, ось ти де. - Привіт.
А я тебе шукаю. У мене є божевільна ідея.
Я швидко розкажу.
- Добре. - Що, як одного дня
хлопці прокинуться в торговому центрі?
Зануримо їх у цю атмосферу на цілий день.
Кожному дамо завдання,
наприклад, купити подарунок на Різдво батькові абощо.
Потім створимо перешкоди,
щоб оцінити виклики групи.
Придивимося до них, розумієш?
- Що скажеш? - Так, це...
Можемо поговорити про це іншим разом?
Звісно.
Авжеж.
А що ти тут, власне, робиш?
Що ти робиш у підсобці?
ГЕЙСТ
ВЕРБА ДЕРЕН
В'ЯЗ
Я шукаю «Секвою».
Ви тут.
Привіт, я Томас Карраско, Міністерство оборони.
Я хочу поговорити з кимось щодо «Повернення».
Це був субпідряд Міністерства оборони.
Вам потрібен відділ контролю за виконанням.
Я щойно звідти, мене послали сюди.
- Відділ контролю вас послав сюди? - Так.
Запишіться на прийом у реєстратуру. Вони вам...
Я хочу поговорити з кимось сьогодні.
Гаразд. Я зроблю кілька дзвінків, подивимося, яка буде відповідь.
Привіт, Коліне.
Прийшов пан із Міноборони.
Так.
Томас Карраско питає про «Повернення», що мені... Алло.
- Це він? - Так. Але я його відшию, щоб ви...
Я розберуся. Нічого.
Томе.
Так.
Вас посилають туди-сюди?
Без проблем.
Тут п'ять поверхів, самому доводиться побігати.
Чим вам допомогти?
Маю кілька запитань щодо програми «Гейст», «Повернення».
Ви про неї чули?
Взагалі-то, ні.
Однак, ця програма більше не діє, так?
Здається, ні,
я просто намагаюся відстежити доповідь про інцидент за 2018 рік.
Це стосується Волтера Круза.
Як гадаєте, що сталося?
Погляньте сюди.
Ви можете побачити дату звільнення Круза.
Записано 15 травня 2018 року.
а якщо подивитися сюди,
це особова справа адміністратора проєкту Гайді Бергман.
Ви її знаєте?
Гайді Бергман? Ні.
Але вона працювала на «Гейст».
Якщо ви так кажете.
Вибачте, я просто... Розумієте, я ніколи не був у Тампі.
Розумієте, я потрібен їм тут, у штабі.
Ви бачите дату її звільнення.
- 15 травня? - 15 травня 2018 року.
А Круза виключили за насильницькі дії,
того ж дня, коли Бергман потрапила до лікарні.
Ясно.
Мені цікаво, чи госпіталізація була наслідком того, що Круз...
Зрозумів.
Знаєте, що? Відійдімо туди.
При-на.
«При-на»?
Так, при-на. Причинно-наслідковий зв'язок.
Ми тут постійно цим займаємося.
Ви про що?
Моя робота полягає в тому, щоб аналізувати дані
і спробувати знайти послідовність.
Якщо дивитися на це досить довго,
повірте, ви отримаєте всі відповіді.
Я не хочу нічого сказати.
Але якщо ці події пов'язані...
Ви до того, що це сталося одного дня?
І той факт, що вони...
Мій день народження збігається з татовим.
Це значить, що ми — одна людина?
- Ні. - Ви розумієте, що я маю на увазі.
Послухайте, я шукаю будь-яку документацію.
Доповідь про інцидент, страхову заяву. Хоч щось, що покаже...
Що щось сталося. А якщо не сталося?
Що?
Сталося. То була б доповідь про інцидент?
- Ну, ні, але... - От і добре.
- А ми... - Я мушу повернутися до роботи.
Що ж, гаразд.
- Якщо немає документації... - Ні.
- На жаль, це глухий кут. - Нічого.
Тоді доведеться поговорити напряму з учасниками.
- Напряму з учасниками? - Учасниками із закладу «Повернення».
Еге.
Але ці хлопці вже роз'їхалися.
Хто вони — конфіденційне питання.
- Відстежити їх складно... - Ні, я знайшов клієнта.
Знайшли?
Так.
Тоді я поговорю з ним.
Дякую, що приділили час.
Енгеле, друже, я не можу більше грати в «Монополію».
Я з глузду з'їду.
Перепрошую. Це не Енгел.
Привіт.
Хочеш зайти?
Так, звичайно.
Як справи?
- Я тут трохи понишпорила... - Понишпорили?
Ось.
- Я подумала, може... - Ні. Так...
Я вам вдячний. Дуже.
Що це?
Я не знаю. Після нашої розмови я задумався
і подивився маршрут.
Щоб чимось зайнятися, якби я знав, що ви зайдете...
А що тут відмічено?
Ну, якщо...
Якщо їхати в цьому напрямку,
є маленькі містечка за Йосеміті, Анджелс-Кемп та Кейв-Сіті.
- «Фіш-Кемп». - Я був у Фіш-Кемпі.
Проїжджав його.
- Справді? - Так, одного разу.
Мені було 17.
А що ти там робив?
Дуркував.
Мав однокласника,
дід залишив йому Хонду Сівік.
Металево-золотого кольору, вона мала 290 000 км пробігу.
Це була найкрутіша річ, яку я бачив.
Я запропонував йому всі свої гроші, 2000 баксів, і він погодився.
Я вирішив поїхати в парк Йосеміті.
Ти завжди хотів туди поїхати.
Так.
Це було найвіддаленіше місце, яке я міг уявити.
Я знав лише, що це дуже далеко,
і хотів поїхати туди машиною...
Мама дуже розлютилася.
Вона сказала: «Ти готовий проїхати 6400 км,
щоб побачити оленів та купу білих злиднів?»
- Але ж ти поїхав. - Так.
Підготовка в армії мала початись за пару тижнів, тож...
Я їхав всю дорогу з Джорджії, вдень і вночі.
Тоді я вперше подивився країну.
Коли я піднявся в гори, то найбільше помічав
багато маленьких містечок.
Там мало чого було: господарський магазин, невелике кафе,
це було дивно для мене.
Я проїжджав їх за декілька хвилин,
але кожне було схоже на маленьку планету.
Мені здавалося, якщо зупинюся хоча б на секунду, я просто зникну.
«Зникнеш»? Як це?
Я міг би зупинитися, обдивитися.
Там минуло б моє життя.
Але я не зупинявся. Я їхав далі.
То як тобі парк? Дивовижний?
Я не знаю.
Ти не знаєш?
Я до нього не доїхав.
Коли я дістався станції рейнджерів...
Коли я туди приїхав, моя машина зламалася.
- Не може бути. - Так.
Може.
Мама купила мені квиток на автобус.
Коли я повернувся, вона з усмішкою промовила: «Я ж тобі казала».
А за пару тижнів я опинився в армії.
Ти даремно подолав увесь цей шлях?
Так.
Коли я там чекав на евакуатор,
я повторював собі:
«Нічого. Ти ще багато чого побачиш.
Ти побачиш світ».
Ти опинився там за два тижні.
Так.
Але...
Було не так, як я думав.
А як?
Було спекотно.
Важко дихати і навіть думати.
Тільки я починав звикати до цього,
з'являлося щось нове,
дуже шалене та жахливе.
Я не розумів, для чого ми там.
Ніхто не розумів.
Це було найстрашніше за все — безглуздість.
Я хотів, щоб усе закінчилося.
Просто потрапити в інше місце і зайнятися чимось іншим.
Я хотів опинитися...
Де життя проходить день за днем.
Розумієш?
А як щодо тебе? Що ти уявляєш?
- Для себе? - Так.
Я вже тут.
- Мені час іти. - Ти живеш поблизу?
Добре.
- Дякую за гармошку. - Так.
До завтра.
Що туди не покладеш — буде спагеті.
Не важливо, що саме.
Бекон — буде спагеті з беконом.
Можна запитати?
Так, що?
Ти колись щось забувала?
Щось серйозне,
що ти мала б пам'ятати.
Так, постійно.
Мій день народження, Ей Джей забрав мене.
І я прийшла до тями за три дні.
Потім я відвідувала лікарів.
Дивні лікарські прийоми.
- Нічого не згадала, окрім... - Поглянь.
Я знайшла це. Це з моєї колишньої роботи.
Що? Що це таке?
Усі ці дзвінки були до однієї людини.
Хто такий Колін?
Я не знаю.
Ти заблокувала його?
Мабуть.
Подзвони йому.
Я його навіть не знаю.
Гайді, що тобі лишається? Ти маєш подзвонити йому!
Цей номер більше не обслуговується.
Гаразд. Добре. Ходімо зі мною.
- Додзвонилася? - Так.
Це Колін.
Привіт. Це Гайді Бергман, я...
Що трапилося?
- Побачимося там? - Так, звичайно.
Переклад субтитрів: Kyrylo Harashchuk
Творчий керівник Руслан Поліщук ся.