NEGYEDIK RÉSZ: VÖRÖSFENYŐ
Ez egy remek kérdés.
Mi a különbség a magabiztos és agresszív között?
Üdv, Walter!
Beszélnünk kell valamiről!
Rendben.
Ne kapcsolja be! Ez nem egy ülés.
Mit szeretne?
Mondtam, hogy az én hibám, ami Shrierrel történt.
Én vittem el a furgont, és én vezettem.
Igen.
Miért nem hitt nekem?
Elhiszem, hogy fontos önnek a barátja, és meg is értem.
Hol van Shrier? Hova vitték?
Sehová, a családjával van.
Ne hazudjon! Elmondhatja az igazat.
Ez az igazság. Itt nem tudunk segíteni Shriernek,
majd a családja dönt róla.
Az elmélete miatt, hogy mi folyik itt?
Miért, mi volt az elmélete?
Hogy engem is kiköltöztessen, ha elmondom?
Dehogyis!
Kidobják Shrier minden cuccát!
Nem dobják ki.
Mindketten megszegtük a szabályokat, oké?
Bármi is történt Shrierrel...
Néha nem értem a gondolataimat.
Mindenkinek támadnak néha felkavaró gondolatai.
Én miért vagyok más?
Mert itt akar lenni.
Ennyi?
Úgy tapasztaltam, hogy ez nagy különbség.
Akik segítségre szorulnak...
Még a szájharmonikáját is kidobták!
Azt miért nem vihette magával?
- Aggódik érte. - Ön nem?
De igen.
Leülne, kérem?
Kérem!
Jól van.
Shrier szokott harmonikázni?
Igen, bár most már nem fog.
Ne csinálja, Walter!
Sajnálom.
Nem tudott játszani rajta, de Leskytől kapta ajándékba...
- A Titanic 2-s Leskytől? - Igen.
Lesky húga küldte neki egy csomagban, azt hiszem.
Biztos azt hiszi, egy tábortűz körül ülünk a muskétáinkkal.
Mindegy, nem tudom.
Lesky ki akarta dobni, de Shrier elkérte.
Minek, ha nem tud harmonikázni?
Nem tudom.
Tetszett neki Lesky húga, vagy legalább a gondolata.
Inkább fegyverként használta. Az a rohadt harmonika!
Akárhányszor elaludtunk a dzsipben, jó erősen belefújt.
Kik voltak a dzsipben?
Shrier vezetett, én mellette ültem, Benji és Lesky pedig hátul.
Azt mondta, hogy Lesky úgy halt meg, hogy a járműve aknára futott.
Így van, igen.
Ott volt vele?
Aznap nem. Lesky egy másik járműben utazott.
Miért?
Mert oda küldtem.
Hogy érti?
Benji...
Benji millió kérdéssel bombázta Leskyt.
Miről?
Hülyeségekről.
Karácsonyi dalokról, piramisokról, kibaszott dinoszauruszokról.
Lesky mondta neki, hogy milyen hülye,
és kezdte felhúzni magát.
Benji meg valamiért faggatta,
mintha provokálná.
Nem akartam ezt hallgatni, ezért egy másik dzsipbe küldtem Leskyt,
és onnan átült hozzánk egy srác.
És aztán?
Hát...
Elindultunk,
és ők előttünk mentek,
amikor hirtelen lassítani kezdtek,
nem tudtuk, miért, ezért mi is lelassítottunk.
Láttam, ahogy a dzsipjük felrepül, és visszaesik.
Füst borított mindent.
Kimásztam, hogy megnézzem Leskyt, és láttam, hogy meghalt.
Egyértelműen halott volt.
Egy fémdarab állt bele a fejébe, pont ide.
Pont ide.
Kár érte.
Walter,
mit gondol még arról, ami történt?
Vezetőként elvesztettem a türelmemet,
ezért átültettem Leskyt, és ő meghalt.
- A türelmetlensége miatt? - Igen.
Hogyan másképp lehet még ezt értelmezni?
- Hogy ez... - Két külön dolog?
- Senki sem hibás? - Igen.
Hoztam egy döntést. Ez történt.
Nem ezt akarta elérni.
Mindegy, mit akartam elérni, vagy mi volt a célom.
Ez nem számított ott.
De már nem ott van, hanem itt.
Igen, most már itt vagyok, túl kell ezen lépnem.
Nem kötelező.
Szeretné ezt elengedni?
Valamit újat szeretnék.
Valamit, ami vár rám.
De folyamatosan a dzsipjüket látom magam előtt.
Újra és újra lejátszom a jelenetet, könyörgök, hogy álljon meg,
vagy legalább lassítson, de... Ez történt.
És én vagyok a felelős érte.
- Walter! - Az emlékekre gondolok.
Én tartom őket életben.
Nem tudom elengedni.
Nagy teher ez egy embernek.
Higgye el, ennél sokkal rosszabb is történt másokkal!
Elbírok vele.
Shriert elküldték,
rám hárul a feladat.
Ez nem működik. Te rontottad el?
Nem.
Hogy ment Andrew-val?
Anthony. Meg kell találnom...
Mit?
BETEG SZEMÉLYES TÁRGYAI HEIDI BERGMAN
EINHORN TRAVEL - KALIFORNIA
Anthony elég unalmas volt, nem?
A rossz értelemben.
BETEG ÉRTÉKTÁRGYAI: HEIDI P. BERGMAN
Miért nem mondtad, hogy kórházban voltam?
Miért mondtam volna? Ott voltál.
Erről miért nem beszéltünk soha?
Most már akarsz róla beszélni?
Mit kell erről beszélni?
Félresiklottak a dolgok.
Szükséged volt egy kis pihenésre.
Attól még nem kell az egész életed során
bujkálni.
Vagy romba dönteni a házat.
Milyen ott?
Nagyon kellemes.
Milyen a szobád?
Kellemes.
Csak ezt tudod ismételgetni?
Más is ott van?
Többen vagyunk most.
Miért?
Ki hallgatna minket?
Amikor a fiammal beszélek, vele akarok beszélni.
Még nincs telefonod?
Egyikünknek sincs, azért beszélünk most így.
Nem tudsz venni egyet?
Egy mocsár közepén vagyunk.
Nincs itt semmi, csak egy nyugdíjasközösség.
Egy kórház a mocsárban, miért?
Ez nem kórház, anya. Mi nem vagyunk...
Olyan, mint egy irodaépület. Beszélhetnénk normálisan?
Normálisan beszélünk.
Nem. A többieket nem faggatják.
Joseph barátod is így beszél az anyjával?
Shrier?
Fogalmam sincs.
Hadd beszéljek vele!
Most nincs itt.
Hol van?
Ő...
Most mennem kell.
- Miért nem tudsz beszélni velem? - Mert nem megy.
Ennyi, oké?
Szeretlek.
- Heidi? Hát megvagy! - Szia!
Már kerestelek. Támadt egy őrült ötletem.
Elmondom gyorsan, jó?
- Oké. - Mi lenne, ha egyik nap
arra ébrednének a srácok, hogy egy bevásárlóközpontban vannak?
Teljes szerepjáték az egész napra.
És kapnának egy feladatot,
például ajándékot kéne venniük az apjuknak, vagy ilyesmi.
Lennének akadályok is,
ahol felmérhetjük a csoport gondjait.
Jól feltérképezzük őket.
- Mit szólsz? - Igen, ez...
Nem beszélhetnénk ezt meg máskor?
De, persze.
Persze.
Egyébként mit keresel itt?
Mit csinálsz a raktárban?
FŰZFA SOMFA
SZILFA
A Vörösfenyőt keresem.
Ez az.
Üdv, Thomas Carrasco vagyok a Védelmi Minisztériumtól.
A Homecomingról szeretnék beszélni valakivel.
Egy DOD-megbízás volt.
Akkor a belső ellenőrzéssel kell beszélnie.
Onnan jövök, ők ide küldtek.
- Ide küldték? - Igen.
Próbált időpontot kérni az ügyfélszolgálattól? Ők...
Szeretnék még ma beszélni valakivel.
Rendben. Körbekérdezek, szólok, ha válaszolnak.
Szia, Colin!
Egy úr van itt a DOD-tól.
Oké.
Thomas Carrasco, a Homecomingról kérdezett. Halló?
- Ő az? - Igen, de elküldöm, szóval...
Nem kell, beszélek vele.
Tom!
Igen.
Körbe-körbe küldték, ugye?
Nem gond.
Öt emeleten terülünk el, én is szoktam futni pár kört.
Miben segíthetek?
Lenne pár kérdésem egy Geist-programról, a Homecomingról.
Ismeri?
Nem igazán, nem.
De az a program már nem aktív, igaz?
Úgy tűnik, nem,
de egy 2018-as jelentés ügyében vizsgálódom.
Egy bizonyos Walter Cruzról.
Miért, mi történt?
Nézze csak meg!
Itt van Cruz elbocsátásának dátuma.
2018. május 15-e.
Most meg ezt nézze!
Ez az adminisztrátor, Heidi Bergman alkalmazotti aktája.
Ismeri?
Heidi Bergmant? Nem.
De a Geistnak dolgozott?
Ha ön mondja.
Sajnálom, én sosem jártam Tampában.
Itt, a központban van rám szükség.
Látja a munkaviszonyának a megszűnési dátumát?
- Május 15-e. - 2018. május 15.
Cruzt erőszakos viselkedésért küldték el,
aznap, amikor Bergman kórházba került.
Oké.
Vajon azért került kórházba, mert Cruz...
Értem már.
Tudja, mit? Menjünk egy kört!
O-ö.
O-ö?
Igen, okozat-összefüggés.
Állandóan ezzel foglalkozunk.
Hogy érti?
Az én munkám abból áll, hogy adatokat tanulmányozok,
és keresek bennük egy történetet.
Ha elég sokáig nézem,
higgye el, bármit kihozok belőle.
Én nem akarok kihozni belőle semmit.
De ha van összefüggés...
Azért, mert egy napon történt a két dolog?
Igen, és azért, mert...
Nekem egy napon van a születésnapom apámmal.
Akkor mi ugyanazok vagyunk?
- Nem. - Szóval érti, amit mondok.
Én csak valamiféle iratokat szeretnék.
Egy jelentést, egy biztosítói kárigényt. Valamit, ami mutatja...
Hogy történt valami. De mi van, ha nem történt?
Micsoda?
Akkor készült volna jelentés?
- Nem, de... - Jól van.
- Ennyi? - Vissza kell mennem dolgozni.
Rendben.
- Ha nincsenek iratok... - Nincsenek.
- Ez egy zsákutca, sajnálom. - Semmi baj.
Beszélek személyesen az érintettekkel.
- Az érintettekkel? - Akik ott voltak a létesítményben.
Értem.
Eléggé szétszéledt a társaság.
És adatvédelmi gondok is felmerülhetnek.
- Nem lesz könnyű... - Megtaláltam egy klienst.
Igen?
Igen.
Beszélek vele.
Köszönöm a beszélgetést!
Engel, nem bírok többet monopolyzni.
Kiborít az a szar.
Elnézést! Nem Engel vagyok.
Jó estét!
Bejön?
Persze.
Mi a helyzet?
- Kicsit körbenéztem. - Igen?
Tessék.
- Gondoltam, örülne. - Igen.
Köszönöm. Tényleg!
Mi az?
Nem is tudom. Miután beszéltünk,
kinéztem egy útvonalat.
Ezzel foglaltam le magam. Ha tudtam volna, hogy jön...
Ezek itt micsodák?
Hát,
ha erre megy,
Yosemite felé, vannak ezek a kisvárosok. Angels Camp, Cave City.
- Fish Camp. - Ott jártam.
Vagyis hát átmentem rajta.
- Tényleg? - Igen, egyszer.
17 éves voltam.
Mit keresett ott?
Baromkodtam.
Az egyik gimis barátom
megörökölt egy Civicet a nagyapjától.
Metál arany színű volt, és 290 000 kilométert futott.
Állati menőnek tartottam.
Ajánlottam érte 2000 dollárt, minden megtakarításomat. Belement.
Úgy döntöttem, elautózom a Yosemite-be.
Szóval mindig is oda akart menni.
Igen.
Nem jutott eszembe távolabbi célpont.
Főleg ezt tudtam róla, hogy messze van,
és vezetni akartam, szóval...
Anyám nagyon dühös volt.
„Azért utaztál 6500 kilométert,
hogy szarvasokat nézz egy csomó csóró fehérrel?”
- De attól még elindult. - Igen.
Még volt pár hét a kiképzésig.
Megállás nélkül vezettem Georgiából.
Akkor utaztam először.
Az volt a leginkább feltűnő, hogy ahogy a hegyekbe értem,
egymást érték a kisvárosok.
Alig volt bennük valami, egy barkácsbolt, egy kávézó.
Teljesen elképedtem.
Két másodperc alatt átjutottam rajtuk,
de mindegyik olyan volt, mint egy külön bolygó.
Úgy éreztem, ha megállok egy pillanatra is, el fogok tűnni.
Eltűnni? Hogy érti?
Ha megállnék, hogy körbenézzek,
ez lenne az életem.
De nem álltam meg, mentem tovább.
És milyen volt a park? Lenyűgöző?
Nem tudom.
Nem tudja?
Sose jutottam el odáig.
Ahogy elértem az erdészházhoz, vagy hogy hívják...
Ahogy odaértem, lerobbant a kocsim.
- Ne már! - De.
Lerobbant.
Anyámnak kellett küldeni egy buszjegyet.
Amikor hazaértem, mosolyogva azzal fogadott, hogy „én megmondtam”.
Pár héttel később már a kiképzésen voltam.
A semmiért vezetett el odáig?
Igen.
De ahogy a kapunál ültem, és vártam a vontatót,
arra gondoltam,
hogy semmi gond, sok mindent látok majd.
Bejárom majd a világot.
És két héttel később ott is volt.
Igen.
De...
Nem így képzeltem el.
Milyen volt?
Meleg.
Nehezemre esett lélegezni és gondolkodni.
Amikor pedig kezdtem megszokni,
jött valami új,
valami teljesen elcseszett és rémes.
Nem értettem, mit keresünk ott.
Senki sem értette.
Ez volt a legijesztőbb benne, az értelmetlensége.
Csak le akartam tudni az egészet.
El akartam menni máshová, hogy mást csináljak.
Szerettem volna...
egy olyan helyen lenni, ahol felépítünk valamit.
Érti?
És ön? Ön milyen jövőt lát?
- Saját magamnak? - Igen.
Én itt vagyok.
- Jobb, ha megyek. - Itt lakik a közelben?
Oké.
- Köszönöm a harmonikát. - Persze.
Holnap találkozunk.
Bármit raksz bele, spagettivé alakítja.
Mindegy, mi az.
Még a bacont is.
Kérdezhetek valamit?
Igen, mit?
Volt, hogy elfelejtettél valamit?
Valami fontosat,
amiről tudod, hogy emlékezned kéne rá?
Persze, állandóan.
A tavalyi születésnapomon AJ elvitt mulatni.
Három nappal később tértem magamhoz.
Egy csomó orvosi időpontot foglaltam le.
Nagyon fura orvosokhoz.
- Semmi emlékem róla. - Várj, ezt nézd!
Ezt találtam. Az előző munkámból van.
Mi ez?
Ugyanazt az egy pasit hívtam.
Ki az a Colin?
Nem tudom.
Kizártad?
Azt hiszem.
Akkor hívd fel!
Nem, nem is ismerem.
Heidi, nincs mese, fel kell hívnod! Gyerünk!
Már nem is működik.
Ugyan már! Gyere velem!
- Kicsöng? - Igen.
Itt Colin.
Heidi Bergman vagyok...
Mi történt?
- Jössz te is, ugye? - Igen, persze.
Kreatív supervisor: Dittrich-Varga Fruzsina !