‫הומקאמינג‬
‫קבוצת גייסט אמרג'נט‬
‫הומקאמינג‬
‫פרק רביעי סקויה‬
‫זאת שאלה נהדרת.‬
‫מה ההבדל בין אסרטיבי לאגרסיבי?‬
‫וולטר, הי.‬
‫אני צריך לדבר איתך על משהו.‬
‫בסדר.‬
‫את לא... צריכה לעשות את זה. זה לא מפגש רשמי.‬
‫מה אתה צריך?‬
‫הסברתי לך שאני אשם ברובו במה שקרה לשרייר.‬
‫אני לקחתי את המסחרית, אני הסעתי אותנו לשם.‬
‫נכון, כן.‬
‫אז מה, לא האמנת לי?‬
‫אני מאמינה שאכפת לך מהחבר שלך. ואני מבינה את זה.‬
‫אז איפה הוא? לאן לקחו אותו?‬
‫לא לקחו אותו. הוא עם משפחתו.‬
‫את לא צריכה לעשות את זה. דברי אמת.‬
‫זאת האמת. שרייר היה זקוק ליותר עזרה מכפי שניתן לתת לו פה,‬
‫והוא עם משפחתו, הם יחליטו.‬
‫למה? בגלל מה שהוא חשב שקורה?‬
‫מה הוא חשב שקורה?‬
‫אם אומר לך, גם אותי תעבירי ותזרקי את חפציי?‬
‫מובן שלא.‬
‫ראיתי אותם. הם זורקים את כל חפציו.‬
‫הם לא זורקים אותם.‬
‫שנינו עברנו על החוקים, בסדר?‬
‫מה שקרה עם שרייר גם...‬
‫אני אפילו לא מבין מה עובר לי בראש לפעמים.‬
‫כולנו חושבים דברים שגורמים לנו אי נוחות. כולם.‬
‫ולמה אני שונה?‬
‫כי אתה רוצה להיות פה.‬
‫זה הכול?‬
‫לפי הניסיון שלי, זה עושה הבדל גדול מאוד.‬
‫כן, לפעמים מי שצריך הכי הרבה עזרה...‬
‫אפילו זרקו את המפוחית המזוינת שלו.‬
‫למה לא לקח אותה איתו, לאן שלא הלך?‬
‫- אתה חושש לו. - את לא?‬
‫אני כן.‬
‫תשב, בבקשה?‬
‫בבקשה.‬
‫בסדר.‬
‫שרייר מנגן במפוחית?‬
‫כן, טוב, מסתבר שכבר לא.‬
‫בחייך, וולטר.‬
‫אני מצטער.‬
‫כן, לא, הוא היה... הוא היה נוראי, אבל לסקי נתן לו אותה, אז...‬
‫- לסקי? לסקי מ"עליית הטיטניק"? - כן.‬
‫ג'ושוע‬
‫כן, אחותו של לסקי שלחה לו אותה בחבילה או משהו כזה.‬
‫היא כנראה חושבת שאנחנו רק יושבים מסביב למדורות עם הרובים שלנו, או...‬
‫שיהיה, לא יודע.‬
‫לסקי התכוון לזרוק אותה ושרייר רצה אותה, אז...‬
‫למה הוא רצה אם לא ידע איך לנגן?‬
‫אני לא יודע.‬
‫לדעתי הוא אהב את אחותו של לסקי, או את הרעיון של קיומה?‬
‫הוא השתמש בה יותר כנשק. באמת, המפוחית, הוא...‬
‫בכל פעם שמישהו היה נרדם בהאמר, הוא היה נושף בה בכוח.‬
‫ומי היה שם איתך?‬
‫שרייר נהג, אני ישבתי איתו מקדימה, ובנג'י ולסקי היו מאחור.‬
‫אמרת שלסקי מת כשהרכב שלו עלה על מטען.‬
‫נכון, כן.‬
‫היית איתו?‬
‫באותו יום, לא. לסקי היה ברכב אחר.‬
‫למה?‬
‫כי אני הכנסתי אותו לשם.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫בנג'י...‬
‫בנג'י הציק ללסקי, שאל אותו מיליון שאלות.‬
‫על מה?‬
‫דברים מטומטמים.‬
‫שירי חג מולד, פירמידות, דינוזאורים מזוינים.‬
‫לסקי אמר לו שהוא אידיוט,‬
‫והוא התעצבן ו...‬
‫לא יודע, בנג'י לא הפסיק לחקור אותו,‬
‫זה היה כאילו רצה שיתעללו בו.‬
‫ופשוט לא רציתי להתמודד עם זה אז אמרתי ללסקי ללכת לרכב אחר‬
‫ובחור מהרכב ההוא בא אלינו.‬
‫ואז?‬
‫טוב...‬
‫נסענו לשטח ו...‬
‫הרכב שלהם היה לפני שלנו‬
‫ואז לפתע הם האטו משום מה,‬
‫אני לא יודע למה, אז גם אנחנו האטנו,‬
‫ופשוט ראיתי את הרכב שלהם עולה ויורד.‬
‫והיה עשן בכל מקום.‬
‫טיפסתי החוצה, בדקתי לשלום לסקי, והוא היה מת.‬
‫הוא היה מת בוודאות ו...‬
‫הייתה פיסת מתכת שפשוט ננעצה כאן.‬
‫ננעצה ישר לשם.‬
‫כה חבל.‬
‫וולטר,‬
‫מה עוד אתה חושב על מה שקרה?‬
‫אני הייתי ממונה, איבדתי סבלנות,‬
‫אז שלחתי את לסקי לרכב אחר והוא מת.‬
‫- כי היית חסר סבלנות? - כן.‬
‫כלומר, יש דרך אחרת שבה אני אמור להביט בזה?‬
‫- טוב, שזה היה... - אירוע לא קשור?‬
‫- איש אינו אשם? - נכון.‬
‫קיבלתי החלטה. זה מה שקרה.‬
‫זה לא מה שניסית לעשות.‬
‫לא משנה מה ניסיתי לעשות, או מה רציתי שיקרה.‬
‫דבר לא שינה שם.‬
‫אבל אתה לא שם עכשיו, אתה פה.‬
‫נכון. עכשיו אני פה ואני יודע שאני צריך לשחרר.‬
‫אתה לא חייב. כלומר...‬
‫אתה רוצה? אתה רוצה לשחרר?‬
‫אני פשוט רוצה משהו חדש...‬
‫הדבר הבא.‬
‫אבל אני כל הזמן רואה את הרכב שלהם על הכביש לפנינו ו...‬
‫אני רואה אותו שוב ושוב, ואני מתחנן שהוא ייעצר‬
‫או יאט קצת, אבל... זה מה שקרה.‬
‫ואני אחראי לעניין.‬
‫- וולטר. - לא, כוונתי לזיכרונות.‬
‫להשאיר אותם בחיים, את יודעת?‬
‫אני פשוט לא מסוגל לזנוח אותם.‬
‫זה הרבה לאדם אחד.‬
‫ראיתי בחורים עוברים דברים קשים בהרבה, תאמיני לי.‬
‫אוכל לעמוד בזה.‬
‫בכל מקרה, שרייר עזב,‬
‫אז מי יעשה את זה חוץ ממני?‬
‫זה מקולקל. התעסקת עם זה?‬
‫לא.‬
‫איך הלך עם אנדרו?‬
‫אנתוני. אני פשוט צריכה למצוא את...‬
‫מה?‬
‫חפצי המטופלת היידי ברגמן‬
‫איינהורן נסיעות קליפורניה‬
‫אנתוני היה קצת "פרווה", נכון?‬
‫בצורה רעה.‬
‫מעטפת חפצי ערך של המטופלת היידי פ' ברגמן‬
‫למה לא אמרת לי שהתאשפזתי?‬
‫לומר לך? היית שם.‬
‫למה מעולם לא דיברנו על זה?‬
‫עכשיו את רוצה לדבר על זה?‬
‫על מה יש לדבר?‬
‫אז לא היה מושלם.‬
‫אז היית זקוקה להפסקה.‬
‫זה לא אומר שתבלי את שארית חייך, אני לא יודעת,‬
‫כשאת מתחבאת.‬
‫קולין - קולין - קולין קולין - אימא - קולין‬
‫או בהריסת הבית.‬
‫איך מתייחסים אליך?‬
‫יופי, ממש נחמד פה.‬
‫איך החדר שלך?‬
‫נחמד.‬
‫אתה לא מכיר שום מילים מעבר ל"נחמד"?‬
‫יש שם מישהו?‬
‫יש כמה אנשים פה.‬
‫למה?‬
‫מי מקשיב?‬
‫כשאני מדברת עם בני, אני רוצה לדבר עם בני.‬
‫עדיין אין לך טלפון?‬
‫לאיש מאיתנו אין, אימא, לכן ארגנו את זה.‬
‫לא תוכל לקנות טלפון, כעת משחזרת הביתה?‬
‫אנחנו באמצע ביצה.‬
‫אין פה כלום מלבד איזו קהילת פנסיונרים.‬
‫בית חולים בביצה, למה?‬
‫זה לא בית חולים, אימא. אנחנו לא...‬
‫זה כמו בניין משרדים. אפשר לנהל שיחה נורמלית?‬
‫זאת שיחה נורמלית.‬
‫לא נכון. לא חוקרים פה אף אחד אחר.‬
‫החבר שלך ג'וזף מדבר ככה עם אמו?‬
‫שרייר?‬
‫אין לי מושג.‬
‫תן לי לדבר איתו.‬
‫הוא לא פה עכשיו.‬
‫איפה הוא?‬
‫הוא...‬
‫אני חייב לסיים.‬
‫- למה אתה לא יכול לדבר איתי? מה יש? - כי אני לא יכול.‬
‫זה הכול, טוב?‬
‫אני אוהב אותך.‬
‫ג'. שרייר‬
‫- היידי? היי, הנה את. - הי.‬
‫חיפשתי אותך. בדיוק עלה לי רעיון מטורף.‬
‫אני רוצה לבדוק אותו איתך.‬
‫- בסדר. - טוב. מה אם יום אחד,‬
‫הבחורים יתעוררו וכל המקום הזה יהיה מרכז קניות?‬
‫נכון? נציף אותם בזה, יום שלם.‬
‫ותהיה להם משימה ספציפית,‬
‫למשל, הם יצטרכו לקנות לאביהם מתנה או משהו.‬
‫נכון? ואז נעמיד מכשולים‬
‫ושם נעריך את האתגרים של הקבוצה ככלל.‬
‫להתמקד בהם, את יודעת?‬
‫- מה דעתך? - כן, זה...‬
‫אפשר לדבר על זה בפעם אחרת?‬
‫כן, בטח.‬
‫בטח, כן.‬
‫מה את בכלל עושה פה?‬
‫מה את עושה במחסן הזה?‬
‫גייסט‬
‫ערבה קרנית‬
‫בוקיצה‬
‫אני מחפש את סקויה.‬
‫אתה בסקויה.‬
‫הי, אני תומס קרסקו ממשרד ההגנה.‬
‫אני מנסה לדבר עם מישהו על הומקאמינג?‬
‫הם היו קבלנים של משרד ההגנה.‬
‫אז אתה צריך לדבר עם החבר'ה ממשרד קצין הציות.‬
‫כן, הייתי שם, הם שלחו אותי לפה.‬
‫- ממשרד הציות שלחו אותך לפה? - כן.‬
‫סימסת למחלקת העזרה כדי לקבוע פגישה? הם באמת יהיו...‬
‫אני ממש רוצה לדבר עם מישהו היום.‬
‫בסדר. תן לי לבדוק כמה דברים ונראה מה יקרה.‬
‫הי, קולין?‬
‫יש פה אדון ממשרד ההגנה.‬
‫בסדר.‬
‫תומס קרסקו שואל על הומקאמינג, שאני... הלו?‬
‫- זה הוא? - כן, אבל אעביר אותו אז אינך...‬
‫אטפל בזה. זה בסדר.‬
‫טום.‬
‫כן.‬
‫העבירו אותך ממחלקה למחלקה?‬
‫אין בעיה.‬
‫יש פה חמש קומות, גם אותי שולחים ממקום למקום.‬
‫איך אפשר לעזור?‬
‫יש לי כמה שאלות על תכנית של גייסט, הומקאמינג.‬
‫אתה מכיר אותה?‬
‫לא ממש.‬
‫אבל התכנית הופסקה, נכון?‬
‫כך זה נראה,‬
‫אבל אני מנסה לבדוק דוח תקרית מ-2018.‬
‫בנוגע לוולטר קרוז.‬
‫מה נראה לך שקרה?‬
‫אם תביט פה...‬
‫רואים את תאריך השחרור של קרוז.‬
‫כתוב 15 במאי 2018.‬
‫ואם מביטים פה,‬
‫זה תיעוד התעסוקה של מנהלנית הפרויקט, היידי ברגמן.‬
‫אתה מכיר אותה?‬
‫היידי ברגמן? לא.‬
‫אבל היא עבדה בשביל גייסט.‬
‫אם אתה אומר.‬
‫סליחה, אני פשוט... תבין, מעולם לא הייתי בטמפה.‬
‫זקוקים לי כאן במטה.‬
‫רואים את תאריך הפיטורים שלך.‬
‫- 15 במאי. - 15 במאי 2018.‬
‫וקרוז שוחרר בגלל התנהגות אלימה‬
‫באותו היום שאשפזו את ברגמן.‬
‫בסדר.‬
‫אני פשוט תוהה אם האשפוז היה כתוצאה מזה שקרוז...‬
‫הבנתי.‬
‫אתה יודע מה? בוא נלך כאן.‬
‫מת-סי.‬
‫"מת-סי"?‬
‫כן, מת-סי. מתאם, סיבתיות.‬
‫אנחנו מתמודדים עם זה כל הזמן.‬
‫למה אתה מתכוון?‬
‫בעיקרון, מהות התפקיד שלי היא להביט במידע‬
‫ולחפש נרטיב.‬
‫אם אתה בוהה בזה מספיק זמן,‬
‫תאמין לי, זה יגיד מה שתרצה.‬
‫אני לא רוצה שזה יגיד כלום.‬
‫אבל אם האירועים קשורים...‬
‫כוונתך כי הם קרו באותו יום?‬
‫כן, והעובדה שהם...‬
‫אני ואבי חולקים יום הולדת.‬
‫זה אומר שאנחנו אותו אדם?‬
‫- זה לא. - בסדר, הבנת אותי.‬
‫תראה, אני פשוט מחפש כל תיעוד שהוא.‬
‫דוח תקרית, תביעת ביטוח. משהו שיראה ש...‬
‫שמשהו קרה. אבל מה אם הוא לא?‬
‫מה?‬
‫קרה. האם אז יהיה דוח תקרית?‬
‫- לא, אבל... - אז בסדר.‬
‫- אנחנו... - כן, אני צריך לחזור לשולחן.‬
‫בסדר.‬
‫- אם אין תיעוד... - כן, לא.‬
‫- זו די דרך ללא מוצא, אני מצטער. - לא, זה בסדר.‬
‫נראה שפשוט אצטרך לדבר עם המשתתפים ישירות.‬
‫- משתתפים? - אתה יודע, ממתקן הומקאמינג?‬
‫כן.‬
‫כן, החבר'ה מפוזרים בכל מקום.‬
‫ואתה יודע, יש ענייני פרטיות.‬
‫- לאתר אותם אולי יהיה... - לא, מצאתי לקוח.‬
‫כן?‬
‫כן.‬
‫אז אדבר איתו.‬
‫תודה לך על זמנך.‬
‫אנגל, אחי, אני לא מסוגל לשחק עוד מונופול.‬
‫אני ארד מהפסים.‬
‫אני מצטערת, זאת... זאת לא אנגל.‬
‫הי.‬
‫רוצה להיכנס?‬
‫כן, בטח.‬
‫מה קורה?‬
‫- פשוט חיפשתי קצת ו... - באמת?‬
‫קח.‬
‫- פשוט חשבתי, אולי... - לא. כן.‬
‫תודה. באמת.‬
‫מה זה?‬
‫אני לא יודע. חשבתי אחרי שדיברנו,‬
‫אז פשוט חיפשתי מסלול.‬
‫סתם משהו לעשות, אבל אילו ידעתי שתבואי...‬
‫מה כל הדברים האלה?‬
‫טוב, אם...‬
‫אם ממשיכים לנסוע כאן,‬
‫מעבר ליוסמיטי, יש ערים קטנות כמו איינג'לס קמפ וקייב סיטי.‬
‫- "פיש קמפ". - הייתי בפיש קמפ.‬
‫או נסעתי דרכה.‬
‫- באמת? - כן, פעם אחת.‬
‫בגיל 17.‬
‫מה עשית רחוק כל כך?‬
‫הייתי אידיוט.‬
‫חבר שלי מהתיכון,‬
‫סבא שלו מת והוריש לו הונדה סיוויק.‬
‫היא הייתה בצבע זהב מטאלי, עם קילומטרז' של 288,000 ק"מ.‬
‫חשבתי שהיא הדבר הכי מגניב שראיתי מימיי.‬
‫אז הצעתי לו את כל כספי, איזה 2,000 דולר, והוא לקח אותם.‬
‫והחלטתי לנהוג ליוסמיטי.‬
‫אז תמיד רצית לבקר שם.‬
‫כן. כלומר,‬
‫בזמנו, זה היה המקום הכי רחוק שעלה בדעתי.‬
‫זה היה הדבר העיקרי שידעתי עליו, שהוא רחוק,‬
‫ורציתי לנהוג אז...‬
‫אמי התעצבנה כל כך.‬
‫היא אמרה, "תעבור 6,400 ק"מ כדי להתבטל‬
‫"ולצפות באיילים עם חבורת לבנים מרוששים?"‬
‫- אבל נסעת. - כן.‬
‫הטירונות הייתה במרחק שבועיים, אז...‬
‫נהגתי כל הדרך מג'ורג'יה, יומם ולילה.‬
‫זו הייתה הפעם הראשונה שראיתי את ארה"ב.‬
‫מה ששמתי לב אליו יותר מכול היה שכשעליתי להרים,‬
‫היו המון ערים קטנות.‬
‫לא היה בהן הרבה, חנות כלי בניין, בית קפה קטן,‬
‫וזה שיגע אותי.‬
‫הייתי חולף על פניהן תוך שתי שניות,‬
‫וכל אחת הייתה כמו כוכב לכת זעיר, את יודעת?‬
‫הרגשתי שאם אעצור לרגע, איעלם.‬
‫"תיעלם"? מה זאת אומרת?‬
‫כוונתי שאם אעצור בצד ואבדוק אותה,‬
‫זהו זה. אלה יהיו חיי.‬
‫אבל לא עצרתי. המשכתי לנסוע.‬
‫אז איך היה הפארק? מדהים?‬
‫אני לא יודע.‬
‫אתה לא יודע?‬
‫לא. אני... לא הגעתי.‬
‫בדיוק כשהגעתי לתחנת הריינג'ר או משהו...‬
‫בדיוק כשהגעתי לשם, המכונית שלי גוועה.‬
‫- לא נכון. - כן.‬
‫כן נכון.‬
‫אמי נאלצה לקנות לי כרטיס אוטובוס הביתה.‬
‫כשסוף סוף חזרתי, היא פשוט חייכה אליי כאילו, "אמרתי לך".‬
‫וכעבור שבועיים, הייתי בטירונות.‬
‫אז נהגת כל הדרך ההיא לשווא?‬
‫כן.‬
‫כן, אבל כשישבתי בשער, חיכיתי לגרר,‬
‫פשוט חשבתי לעצמי,‬
‫"זה בסדר, זה טוב. תראה הרבה דברים.‬
‫"תראה את העולם כולו".‬
‫וכעבור שבועיים, היית שם.‬
‫כן.‬
‫אבל...‬
‫זה לא היה כפי שחשבתי.‬
‫איך זה היה?‬
‫היה חם.‬
‫קשה לנשום, קשה לחשוב.‬
‫הייתי מוצא את עצמי מתרגל לזה,‬
‫ואז היה קורה משהו חדש,‬
‫משהו דפוק ונוראי.‬
‫ולא הצלחתי אפילו להבין למה היינו שם.‬
‫איש לא הבין.‬
‫זה היה החלק הכי מפחיד, כמה זה היה חסר טעם.‬
‫כל מה שרציתי לעשות היה לגמור עם זה.‬
‫ללכת למקום אחר ולעשות משהו אחר.‬
‫פשוט רציתי להיות ב...‬
‫מקום שבו הימים נבנים זה על זה.‬
‫את יודעת?‬
‫מה איתך? מה את רוצה?‬
‫- לעצמי? - כן.‬
‫אני פה.‬
‫- מוטב שאלך. - אז את גרה קרוב?‬
‫בסדר.‬
‫- תודה על המפוחית. - כן.‬
‫נתראה מחר.‬
‫כן, אפשר להכניס הכול, זה נהפך ישר לספגטי.‬
‫אפילו לא משנה מה זה.‬
‫מכניסים בייקון, ספגטי בייקון.‬
‫אפשר לשאול אותך משהו?‬
‫כן, מה?‬
‫קרה ששכחת משהו?‬
‫כאילו, משהו גדול,‬
‫משהו שאת יודעת שאת אמורה לזכור.‬
‫כן, כל הזמן.‬
‫כן, איי-ג'יי לקח אותי לבלות ביום ההולדת האחרון שלי.‬
‫די השתוללתי והתעוררתי כעבור שלושה ימים.‬
‫קבעתי המון פגישות לרופאים.‬
‫כאילו, פגישות ממש משונות.‬
‫- אין שום זיכרון, מלבד... - רגע, תראי. תראי את זה.‬
‫מצאתי את זה. זה מהעבודה הקודמת שלי.‬
‫מה? מה זה?‬
‫תראי. כל השיחות הן מאותו הבחור.‬
‫מי זה קולין?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫חסמת את זה?‬
‫אני מניחה שכן.‬
‫את חייבת להתקשר אליו.‬
‫לא, אני לא מכירה אותו.‬
‫היידי, מה את יכולה לעשות? את חייבת. תתקשרי אליו!‬
‫כבר אין פה קו.‬
‫בסדר, בבקשה. בואי איתי.‬
‫- הוא מצלצל? - כן.‬
‫זה קולין.‬
‫הי. זאת היידי ברגמן ואני...‬
‫מה קרה?‬
‫- נתראה שם בחוץ? - כן. בסדר.‬