Klagomål: Anonymt Lösning: Klagomål avvisat
Jag, Thomas Carrasco... och grundlig genomgång av...
Klicka för att bekräfta.
Jag har genomfört
en grundlig
utredning
Jag personligen
går i god för
sannfärdigheten i
min rekommendation
DATABAS ÖVER ENTREPRENÖRER
Entreprenör: Geist Emergent Group
Databastyp: Anställningsjournaler
Filtyp: Bergman, Heidi
Journaler schemalagda för digitalisering: April 2036
Arkiverad på plats: Bin nr 452
Hemkomst
KÄLLARPLAN B-4
FÖRSVARSDEPARTEMENTET FÖRSVARETS UTREDNINGSENHET - 452
AVSNITT TRE OPTIK
HOMECOMING ETT GEIST-INITIATIV
Vad gör... Vad är det här?
Vad?
Vi rånar inte en bank.
Vad gör du? Sluta.
Vi ska bara gå och ta en öl.
Ja, visst.
Kom igen.
Jag fixar det.
-Hej. -Hej.
-Kan jag hjälpa dig? -Kanske, ja.
-Vi har ett litet problem. -Vadå?
Vi har verkligen sett fram emot att komma hit.
Och nu när vi är här är det liksom... Jag menar, se dig omkring.
Visst är det konstigt?
Vi är typ de enda i hela byggnaden.
Ja, inte så mycket att göra.
Vi har nog några brädspel. Gillar ni Monopol?
-Ja. -Eller Twister?
Jag tänkte att jag och han kunde åka in till stan,
och ta en öl?
-Stan? -Ja. Inte så långt.
Det hade väl gått bra?
Men frågar ni...
Finns det en bus eller nåt vi kan ta?
Jag tror att...
Ni måste nog fylla i en blankett för...
-En blankett? -Ja.
Vet du vad? Jag tror att den är där bak.
-Kan ni vänta här lite? -Ja, inga problem.
Okej.
Ser du? Hon sa att det är okej.
Nej, det gjorde hon inte. Kolla.
Hej, någon försöker lämna området...
Vad i helvete? Shrier!
-Är du galen? -Ska du med eller inte?
Vi behöver bara fylla i en blankett!
-Det finns ingen blankett! -Hör här.
Stanna du. Jag klarar mig.
Vad i helvete?
Gör ingenting förrän de gör nåt, okej?
Ser du? Florida.
Ser du palmer, säger du Florida. Registreringsskyltarna, Florida...
Det är för att vi är i Florida.
Walter, de har byggt en fungerande nordafrikansk by
utanför Tucson.
Jag vet, jag var där. Det var en militärövning...
-Precis. -Nej.
Jag håller inte med dig.
De hade maten. Möblerna.
Tänk på vad du säger.
Hela det här området, kilometervis...
De hade till ock med lukterna, Walter. Allt var helt perfekt.
Tror du inte att de skulle kunna skapa Florida?
Skulle detta vara svårt för dem?
Vilka är "de"?
Jag förstår att du försöker hålla oss säkra.
-Nedvärdera mig inte. -Det gör jag inte.
Jag säger bara att det är annorlunda.
Du behöver inte oroa dig så mycket längre.
Varför är det här annorlunda?
För att de vill hjälpa oss.
Hela poängen med det här programmet är att hjälpa oss.
Jag vet att den där kvinnan är trevlig,
men du måste vara försiktig med vad du säger till henne.
-Vem, Heidi? -Ja, Heidi.
Till och med det där namnet. Det är liksom, konstigt.
Är hon en del av allt det här? Den här... Vadå?
Övningen.
-Okej. -Ja.
Precis som Tucson, men det har inte börjat än.
Vad tränar det här oss för?
För att se vad vi skulle göra om vi blev utskickade hit.
Hemma.
Var i helvete är vi?
Skoaffär. Verkar den bekant?
Fan. De har hittat oss.
Vapen.
Vänta, Shrier, nej!
Vänta.
Jag ber om ursäkt, men det är lite roligt.
Det var därför allt såg dött ut.
För att det var ett ålderdomshem, alla låg och sov.
Jag tror inte att du förstår allvaret i det här.
Nej, men det är det jag försöker säga. Allt är bra nu.
Det är bra. Jag vill inte att du ska behöva komma in på din lediga dag.
Shrier bad om ursäkt, vi hjälpte den gamle mannen upp,
berättade att vi precis återvänt och det visade sig att han varit i flottan,
han var cool.
Det var dumt, jag vet.
Han var definitivt glad att se oss gå tillbaka till bilen.
Det tror jag säkert.
Men poängen är att Shrier är okej nu.
Alltså, när vi körde tillbaka,
jag har aldrig sett honom så glad på väldigt länge.
Han hade fel och han vet det.
Vi är i Florida och vi får hjälp.
Det är allt.
Skönt att höra.
Shrier är en bra kille.
Men saker som fungerade för honom där,
fungerar inte lika bra här.
-De kommer väl att ha det i åtanke? -Vilka?
Om han kommer att bli straffad på nåt sätt,
säger du väl det till dem?
Du kan säga att det var mitt fel. Att Shrier är okej.
Känner du att du måste ta hand om Shrier?
-Ta hand om? Nej. -Men ni står varandra nära.
Ja. Vi har spenderat mycket tid ihop.
-Väldigt mycket. -Vad fint. Det är kamratskap.
Jag skulle säga irriterande. Eller konstigt.
Har du någonsin spenderat alldeles för mycket tid med någon?
Hur menar du?
Är du gift?
-Nej. -Men du har en pojkvän?
Vad vill du med det här?
Låt oss till exempel säga att vi ska åka någonstans.
Vilka då? Vi?
Okej. Var ska vi åka?
Vad sägs om Yosemite?
Visst.
Vi åker till Yosemite.
-Det ligger typ 500 mil bort? -Minst.
Men vi tänker så klart att det kommer vara en del av det roliga, eller hur?
Resan dit. Vi gör en bra spellista,
vi stannar på smårestauranger, snackar med gamla cowboys.
Men resten av tiden kör vi i stort sett bara bilen.
Vad gör vi i bilen?
-Frågar du mig? -Ja.
Vi kunde läsa högt för varandra.
Visst.
Det är väldigt nördigt, men okej. Och vad gör vi sen?
Vi pratar om vad vi ska göra när vi kommer fram, visst?
-Kollar på utsikten, djuren. -Ja.
Men resten av tiden kör vi bara.
Och det kommer bli tråkigt.
Även om vi skulle vara de mest intressanta människorna i världen.
När spellistan är över och vi inte är hungriga längre,
när historierna tagit slut.
-Och jag är trött på att läsa högt. -Och jag är trött på att lyssna.
För en sekund blir det nästan läskigt, man tänker: "Gjorde vi detta självmant?
Måste vi fortsätta hela vägen nu?"
Men i den stunden, den tristessen...
det är exakt då man lär känna en annan människa.
Man tvingas vara sig själv,
eller så nära ens sanna jag man kan vara inför en annan människa.
Man har inget val.
Den där resan låter förfärlig.
Du borde testa det medan folk skjuter mot dig.
Visst.
Men förstår du vad jag menar?
Ja.
Det gör jag.
Du har inte gjort det, eller hur?
-Vadå? -Rest med en pojkvän?
En bilresa?
-Jag har haft pojkvänner. -Det var inte det jag frågade.
Jag vet att det inte var det du frågade.
Kom igen. Öppna fönster, med radion på,
som att man flyger genom skogarna.
Colin, hej.
Jag pratar faktiskt med honom nu.
Du har dina fötter uppe på instrumentpanelen.
Han ser på dig.
Självklart. Tack.
Nej, det har jag inte.
Nöjd?
Jag är nöjd.
Jag är ledsen. Jag vet att vi missade skördemarknaden.
Det var ett akutfall på jobbet.
Ingen fara. Det gav mig tid att tänka. Och jag har kommit på en del saker.
Du har förändrats. Vet du det?
Förändrats hur då?
Jag vet inte. Den delen skrämmer mig.
Du jobbar alltid,
du berättar aldrig nåt om vad du gör.
Vad finns det att berätta? Det är jobb.
Det är ju det enda du bryr dig om.
Om vi verkligen älskar varandra,
-då tror jag... -Om vi vad?
Älskar var...
Heidi...
Herregud.
Jag börjar verkligen tro att vi har växt ifrån varandra...
-Jag håller med. -Om vad då?
Jag tror att det är bäst.
Nej, Heidi, jag pratar om att flytta ut.
Jag vet.
Vi behöver inte stressa fram nåt.
Svara inte på det där. Snälla.
Titta på mig. Svara inte.
Jag... Ge mig den.
Menar du allvar...
Hej, Colin. Kan du vänta en sekund?
Det är slut. Ta din skit från mitt badrum
och dina jävla gafflar.
Sådär ja. Hej, kan du höra mig?
Hej. Älskling, du måste bli klar snart.
Pappa måste ta det här samtalet.
-Hör här... Ursäkta. -Colin, jag hörde inte vad du sa.
-Det är okej. Jag är hemma. -Så trevligt.
Det är min lilla flickas födelsedag idag,
inget jag kunde skjuta på.
Nej, så klart inte.
-Heidi, fortsätt. -Colin? Hallå?
Heidi? Kom igen nu, Shrier?
Ja. Såg du min rapport?
Ja, det gjorde jag. Omplacerade vi honom? Är han borta?
Jag ville vänta med...
Vad? Nej. Vi behöver inte vänta. Vad väntar vi på?
Killen är ett klassiskt sammanbrott i femte veckan.
Paranoida tankar. Lättretlighet. Ångest.
Har problem med impulskontrollen.
Vi behöver inte den typen av resultat.
Men tror du inte att
vi borde observera eventuella biverkningar ifall vi slutar med behandlingen nu?
klienten upplever allvarliga biverkningar, korrekt?
-Ja. -Hallå?
Och vi har regler för sånt, eller hur?
-Jag är ledsen. -Inhemsk omplacering.
GRATTIS PÅ FÖDELSEDAGEN ELLA
-Jag är bara orolig... -Tänk inte så mycket på det.
Vi har ju sett hur det går när man avslutar medicineringen mitt i.
Ja, jag är medveten om det.
-Du behöver inte förklara det för mig. -Nej. Jag vet.
-Jag ber om ursäkt. -Jag skrev reglerna.
Shrier har trappats upp till fjärde veckans dosering,
att avsluta medicineringen nu
kan göra abstinensen väldig svår. Panikattacker, hallucinationer.
Jag menar... Är hans familj redo för det?
Men nu pratar du om
nåt som är helt utanför vår behörighet.
Vet du vad? Ge mig två minuter.
Nej, men om du bara kan lyssna...
Enligt reglerna ska Shrier skickas hem till sin familj nu.
Nej, han och hans vän också. Vad heter han? Cruz?
Ja, han ska också bort.
Fan.
Vill du avbryta Walter Cruz behandling?
Han var i bilen med honom, eller hur?
Med Shrier? Han slog ner den gamle mannen, säkerhetsvakten, eller vad han nu var?
Nej, läste du inte... Jag skrev ner allt det här.
Han stal en bil och hotade en civilperson.
Han är paranoid, han är uppretad. Det är samma sak som med Shrier.
Nej. Inte alls.
Vi borde bara göra oss av med båda två.
Cruz har inte visat några problematiska symptom alls.
Jag tror att det här var en situation där han bara kände sig tvungen
att hjälpa sin vän.
Han tror verkligen på behandlingen.
-Han engagerar sig. -Nej, jag tror inte det.
Det är en för stor risk. Vi borde bara göra oss av med dem.
Nej, jag förstår vad du säger.
Jag tvekar bara för att med Cruz
kan vi förlora en riktigt bra möjlighet. Optiskt sett.
Optiskt sett?
Ja. Jag tror att
Cruz kommer att ge oss väldigt kraftfull data.
Ja, okej. Men ändå...
Och om den här incidenten är med i hans journal,
föreställ dig hur det kommer att
dramatisera hela utvecklingen? Han är ett perfekt fall att studera.
Ja, det är ju intressant. Han är ett svårt fall.
Han har ju många problem
och vi kunde ha förlorat honom, men då...
Precis. Behandlingen är så effektiv.
Det låter bra.
Så länge du är säker på
-att det inte innebär... -Jag är säker.
-...mer dåligt uppförande. -Väldigt säker.
Jag tar fullt ansvar.
Om det inte är nåt mer, Colin...
Vi har full närvaro vid luncherna, eller hur?
Får alla sina doser?
Ja. Så vitt vi kan se
med tanke på att vi delar ut medicinen på ett så okonventionellt...
Ja, men det här är väldigt paranoida
och instabila människor, okej?
De är inte medgörliga.
Hälften av dem tar inte ens placebon.
Om du känner att
kafeterian inte administrerar medicinen på ett korrekt sätt...
Det är inte det jag menar.
Det kanske är problemet.
Om de inte får tillräckligt...
Vet du vad? Vi kanske borde ge dem medicinen vid lunch och middag.
Va? Dubbla dosen?
Vad tycker du om det?
Vi skulle riskera att allvarligt övermedicinera klienterna.
Det skulle kunna leda till förvirring, förlust av förmågor...
Förlust av förmågor, verkligen?
Säger du att de blir odugliga?
Ja, odugliga.
-Påtaglig försämring. -Okej.
Men det är ju inget vi vill. Men jag...
Ja, må hon leva
Skit, de tar fram tårtan.
Tårtan. Grattis till...
-Hej. -Hur är det med dig?
-Du dök faktiskt upp. -Ja. Tack för att du kom.
Behöver ni menyer?
-Visst, vi kan äta... -Nej. Vi ska bara ta en drink...
Eller så kan vi äta.
Nej, det går bra.
-Vi tar två vodka martini, tack. -Okej.
-Det är väl det du gillar? -Ja.
Hur har du haft det?
Bra. Försöker ta hand om mig själv.
-Jag lämnade Keebler. -Är det en bra sak?
Ja, de omorganiserade hela marknadsavdelningen.
Massor av uppsägningar, dussintals.
Det var ett ormbo. Mordiskt och hänsynslöst.
Mitt nya jobb är enklare.
-Det låter trevligt. -Jag är personlig tränare.
-Jag tänkte fråga. -Tack.
Det är CrossFit-baserat, men inte riktigt CrossFit.
En egen filosofi jag har.
Hur är det med dig? Hur är Tampa?
-Jag har flyttat hem igen. -Jaså?
Är där ett veterandepartement eller nåt sånt?
Nej, jag är servitris nu.
Skojar du? Har du slutat på ditt jobb? Det enda som du någonsin brytt dig om?
Anthony, det är inte sant.
Det är inte så jag minns det.
Det är därför jag ville prata. Jag ville...
Jag vet att saker och ting inte tog slut på ett bra sätt.
Och jag antar att jag kunde ha hanterat det bättre.
Antar du det?
Och jag skulle vilja...
Jag menar, du har säkert gått vidare...
Nej, det har jag inte.
Jag uppskattar att du tog kontakt.
Jag har tänkt mycket på det här, faktiskt.
Jag också.
Vilken överraskning. Det verkade aldrig så.
Hur verkade det?
Det verkade som att du inte brydde dig
-om någonting annat än ditt jobb. -Okej.
Jag förstår hur viktigt det var för dig, att hjälpa de där killarna.
Men det var svårt för mig.
Och så hade du den där chefen,
-som ringde dig hela tiden. -Min chef?
Ja, Colin? Din chef eller föreståndare?
-Ja, visst. Colin. -Ja.
Jag tänkte på giftermål, barn, hela köret.
Det är så svårt när man möts på internet.
Man vet inte vad som står på spel...
Pratade jag någonsin om jobbet?
-Vad? -Sa jag nåt som verkade konstigt?
Konstigt?
Någonting som jag var stressad över?
-Var det därför du ville ses? -Nej.
Det verkar som att du egentligen är mer intresserad
av vad jag minns om ditt jobb
-och inte vad jag gick igenom. -Nej.
Du berättade aldrig nåt viktigt, om det är det du oroar du oroar dig för.
Ditt kära, superhemliga jobb var alltid tabu.
Du behandlade mig som ett barn.
-Anthony... -Jag kan inte tro det.
Försöker du sopa igen dina spår?
Du har inte förändrats överhuvudtaget. Varför ville du ens ses?
Jag ville bara prata om vad som hände.
Med oss?
Visst.
Vi dejtade några månader,
-och jag känner att... -Herregud.
-Det var nästan ett år. -Okej.
Precis. Vi dejtade,
jag fick jobbet där nere och du hjälpte mig att flytta.
-Precis. -Och sen...
I slutet, vad hände?
Hur var det för dig?
För mig...
...tog det slut. Det vi hade.
Jag försökte förklara det för dig,
och vara snäll på samma gång, och då ringde din chef...
Colin.
Ja. Varför säger du hans namn sådär?
-Hur? -Som att du aldrig hört det förut.
Han ringde alltid, gjorde dig galen.
Jag...
Minns du inte honom?
Nej, det gör jag inte.
Jag minns flytten dit,
det är allt.
HOMECOMING Vårt uppdrag - Våra faciliteter
Vår personal
BERGMAN, HEIDI Personalakt
Anställningsdatum: 9 januari, 2018
Uppsägningsdatum: 15 maj, 2018
Walter Cruz
DÅLIGT UPPFÖRANDE/VÅLDSAM
Skäl för uppsägning: Den anställde blev inlagd på sjukhus
ANLEDNING: DÅLIGT UPPFÖRANDE/VÅLDSAM
Skäl för uppsägning: Den anställde blev inlagd på sjukhus ses?