‫תלונה: אנונימית החלטה: תלונה בוטלה‬
‫לחץ לאשר‬
‫אני ביצעתי‬
‫חקירה‬
‫מקיפה‬
‫אוכל להעיד‬
‫באופן אישי‬
‫על מהימנות‬
‫ההמלצה שלי‬
‫מסד קבלנים חפש במסד קבלנים‬
‫קבלן: קבוצת גייסט אמרג'נט‬
‫סוג מסד: רשומות עובדים‬
‫סוג קבצים: ברגמן, היידי‬
‫מאופסן באתר: ארגז מס' 452‬
‫מס' 452‬
‫הומקאמינג‬
‫תת-מרתף בי-4‬
‫משרד ההגנה שירות החקירות של מש' ההגנה - 452‬
‫פרק שלישי נראות‬
‫הומקאמינג יזמת גייסט‬
‫מה אתה... מה זה?‬
‫מה?‬
‫אנחנו לא שודדים בנק.‬
‫מה אתה עושה? היי, תפסיק.‬
‫בסך הכול נלך לקנות בירה.‬
‫כן, בטח.‬
‫בחייך, בנאדם.‬
‫אני אטפל בזה.‬
‫- היי. - היי.‬
‫- אפשר לעזור לך? - אולי, כן.‬
‫- יש לנו בעיה קטנה. - מה?‬
‫ממש חיכינו לכך שנחזור הביתה.‬
‫וכעת אנחנו פה וזה כאילו... כלומר, תביטי במקום הזה.‬
‫הוא מוזר, נכון?‬
‫אנחנו האנשים היחידים בבניין הזה.‬
‫כן, אין הרבה מה לעשות.‬
‫לדעתי יש משחקי לוח. אתה אוהב מונופול?‬
‫- כן. - או פלונטר?‬
‫האמת היא שחשבתי שאני והוא ניסע העירה,‬
‫נשתה בירה?‬
‫- העירה? - כן. לא משהו רחוק.‬
‫כלומר, זה יהיה בסדר, נכון?‬
‫אבל אתה שואל...‬
‫יש אוטובוס שאפשר לנסוע בו?‬
‫פשוט... נראה לי ש...‬
‫נראה לי שיש טופס שצריך...‬
‫- טופס? - כן.‬
‫אתה יודע מה? לדעתי הוא מאחור.‬
‫- תחכה פה שנייה? - כן, אין בעיה.‬
‫בסדר.‬
‫רואה? היא אמרה שזה בסדר.‬
‫היא לא. תראה.‬
‫הי, מישהו מנסה לעזוב את המתחם...‬
‫מה הקטע? שרייר!‬
‫- יצאת מדעתך? - בא או לא?‬
‫צריך רק למלא טופס מטומטם!‬
‫- אין שום טפסים מזוינים! - תקשיב לי.‬
‫בסדר, תישאר. טוב? אהיה בסדר, באמת.‬
‫מה הקטע?‬
‫אל תעשה כלום עד שהם יעשו משהו, בסדר?‬
‫רואה? פלורידה.‬
‫אתה רואה עצי דקל, אתה אומר פלורידה. לוחיות רישוי, פלורידה...‬
‫כן, כי זאת פלורידה.‬
‫וולטר, הם בנו כפר צפון אפריקאי פעיל‬
‫מחוץ לטוסון המזוינת.‬
‫אני יודע, הייתי שם. זה היה אימון.‬
‫- בדיוק. - לא, לא "בדיוק".‬
‫אני לא מסכים איתך.‬
‫תראה. היה להם האוכל, בסדר? הריהוט.‬
‫תחשוב על מה שאתה אומר.‬
‫כל האזור הזה, במרחק קילומטרים...‬
‫היו להם הריחות המזוינים, וולטר. בסדר? זה היה מושלם.‬
‫מה, לא נראה לך שיוכלו לזייף את פלורידה?‬
‫נראה לך שזה יהיה קשה להם?‬
‫מי זה "להם"?‬
‫אני יודע שאתה מנסה לדאוג לביטחוננו, בסדר?‬
‫- אל תתנשא עליי. - אני לא.‬
‫אני רק אומר, זה שונה, בנאדם. בסדר?‬
‫אתה כבר לא צריך לדאוג כל כך.‬
‫למה? למה זה שונה?‬
‫כי הם רוצים לעזור לנו, טוב?‬
‫כל הפואנטה בתכנית הזאת היא לעזור לנו.‬
‫תקשיב. אני יודע שהאישה ידידותית,‬
‫אבל תיזהר במה שאתה אומר לה.‬
‫- מי, היידי? - כן, היידי.‬
‫אפילו השם, בנאדם. זה כאילו, בחייך.‬
‫בסדר, אז מה, היא חלק מכל זה? זה... מה?‬
‫תרגיל.‬
‫- בסדר. - כן.‬
‫בדיוק כמו בטוסון, אבל הוא עדיין לא התחיל.‬
‫למה כל זה מכין אותנו?‬
‫לראות מה היינו עושים אילו הציבו אותנו כאן.‬
‫בבית.‬
‫איפה אנחנו, לעזאזל?‬
‫חנות נעליים. נראה מוכר?‬
‫פאק. הם עלו עלינו.‬
‫נשק.‬
‫חכה, שרייר, לא! שרייר.‬
‫לא! חכה.‬
‫סליחה, זה מצחיק עכשיו.‬
‫לכן הכול נראה קפוא.‬
‫זו הייתה קהילת פנסיונרים, כולם ישנו.‬
‫לא נראה לי שאתה מבין כמה זה חמור.‬
‫לא. זה מה שאני מנסה לומר. עכשיו הכול בסדר.‬
‫זה בסדר. לא רציתי שתבואי ביום החופשי שלך.‬
‫שרייר התנצל, הרמנו את הזקן,‬
‫ואמרנו לו שבדיוק חזרנו ומסתבר שהוא היה בחיל הים,‬
‫אז הוא היה בסדר.‬
‫תראי, זה היה מטומטם, אני יודע.‬
‫הוא בהחלט שמח לראות אותנו חוזרים למסחרית.‬
‫אני בטוחה.‬
‫אבל תראי, העניין הוא ששרייר בסדר עכשיו.‬
‫כלומר, ברצינות, כשנהגנו חזרה,‬
‫מזמן לא ראיתי אותו מאושר כל כך.‬
‫כלומר, הוא שגה והוא יודע את זה.‬
‫אנחנו בפלורידה, מקבלים עזרה.‬
‫זה כל הסיפור.‬
‫אני שמחה לשמוע.‬
‫שרייר הוא בחור טוב.‬
‫פשוט, דברים שהצליחו לו שם,‬
‫הם לא עובדים פה באותה מידה.‬
‫- הם יזכרו את זה, נכון? - מי?‬
‫כלומר, אם יענישו אותו,‬
‫תגידי להם, נכון?‬
‫תגידי להם שאני אשם, ששרייר בסדר.‬
‫אתה מרגיש שאתה צריך לטפל בשרייר?‬
‫- "לטפל"? לא. - אבל אתם קרובים.‬
‫כן. העברנו הרבה זמן ביחד.‬
‫- כאילו, הרבה. זה... - זה נחמד. החברות הזאת.‬
‫האמת שהתכוונתי לומר שמעצבן. או מוזר או... לא יודע.‬
‫קרה שבילית יותר מדי עם מישהו?‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫את נשואה?‬
‫- לא. - אבל יש לך חבר?‬
‫לאן אתה מתקדם עם זה?‬
‫בסדר, נניח שאנחנו נוסעים לאנשהו.‬
‫מי? אנחנו?‬
‫בסדר. לאן אנחנו נוסעים?‬
‫מה עם יוסמיטי?‬
‫בטח.‬
‫בסדר, אנחנו נוסעים ליוסמיטי.‬
‫- כמה זה, 5,000 ק"מ? - לפחות.‬
‫בסדר, אבל אנחנו חושבים שזה חצי מהכיף, נכון?‬
‫הנסיעה לשם. נכין פלייליסט מגניב,‬
‫נעצור בדיינרים מקומיים משונים, נדבר עם קאובויס זקנים.‬
‫אבל כל שאר הזמן, אנחנו פשוט נוסעים במכונית.‬
‫מה אנחנו עושים במכונית?‬
‫- אתה שואל אותי? - כן.‬
‫נוכל לקרוא זה לזה בקול.‬
‫בטח.‬
‫זה חנוני נורא, אבל בסדר. ואז מה נעשה,‬
‫נדבר על מה שנעשה כשנגיע לשם, נכון?‬
‫- נבדוק את הנוף, החיות. - כן.‬
‫אבל שארית הזמן, אנחנו פשוט נוהגים.‬
‫וזה נהיה משעמם.‬
‫אפילו אם אנחנו האנשים הכי מעניינים בעולם.‬
‫הפלייליסט הסתיים, אנחנו כבר לא רעבים,‬
‫אזלו לנו הסיפורים המצחיקים.‬
‫- נמאס לי לקרוא בקול. - ולי נמאס להקשיב לזה.‬
‫ולשנייה, זה נעשה כמעט מפחיד. כאילו, "עשינו את זה בכוונה?‬
‫"ועכשיו פשוט צריך להמשיך לנסוע?"‬
‫אבל זה הרגע הזה, השעמום הזה...‬
‫אז באמת לומדים להכיר מישהו, את יודעת?‬
‫אתה נאלץ להיות עצמך,‬
‫או הכי קרוב לעצמך האמיתי שאתה יכול להיות בנוכחות אדם אחר.‬
‫אין לך ברירה.‬
‫הטיול הזה נשמע נורא.‬
‫תנסי אותו כשאנשים יורים עלייך.‬
‫כן.‬
‫אבל את מבינה אותי, נכון?‬
‫בטח.‬
‫אני מבינה.‬
‫את לא, נכון?‬
‫- לא מה? - יצאת לטיול בדרכים עם חבר.‬
‫בטיול בדרכים.‬
‫- היו לי חברים. - אבל זה לא מה ששאלתי אותך.‬
‫אני יודעת שזה לא מה ששאלת אותי.‬
‫כלומר, בחייך. חלונות פתוחים, הרדיו דולק,‬
‫טסים דרך עצי האורן.‬
‫קולין, הי.‬
‫כן, האמת היא שאני מדברת איתו עכשיו.‬
‫הרגליים על לוח המחוונים.‬
‫הוא בוהה בך.‬
‫בהחלט. תודה.‬
‫לא, אני לא.‬
‫מרוצה?‬
‫מסופק.‬
‫מצטערת. אני יודעת שפספסנו את שוק האיכרים.‬
‫היה מקרה חירום בעבודה.‬
‫לא, זה בסדר. זה אפשר לי לחשוב. הבנתי כמה דברים.‬
‫השתנית, את יודעת?‬
‫השתניתי למה?‬
‫אני לא יודע. זה החלק שמפחיד אותי.‬
‫את עובדת בלי הפסקה,‬
‫את לא מספרת לי כלום על מה שאת עושה.‬
‫מה יש לספר? זאת עבודה.‬
‫זה הדבר היחיד שאכפת לך ממנו.‬
‫אם אנחנו מאוהבים,‬
‫- אז לדעתי... - אם אנחנו מה?‬
‫מאוהבים זה...‬
‫היידי...‬
‫בשם אלוהים.‬
‫אני באמת מתחיל לחשוב שאנחנו במקומות ממש שונים פה.‬
‫- אני מסכימה. - לגבי מה?‬
‫לדעתי זה הכי טוב.‬
‫לא, היידי, אני מדבר על עזיבה.‬
‫אני יודעת.‬
‫לא צריך למהר.‬
‫אל תעני לזה. בבקשה.‬
‫תביטי בי, אל תעני לזה.‬
‫אני... תן לי את זה.‬
‫תן לי!‬
‫את באמת...‬
‫הי, קולין. אתה יכול לחכות שנייה?‬
‫גמרנו. קח את החרא שלך מהשירותים‬
‫ואת המזלגות המזוינים שלך.‬
‫הנה. אתה... הי, אתה שומע אותי?‬
‫תקשיבי... מותק, תצטרכי לסיים אחר כך. תכף.‬
‫אבא חייב לדבר.‬
‫- תקשיבי... מצטער. - קולין, לא שמעתי.‬
‫- זה בסדר. אני בבית. - זה נחמד.‬
‫כן. היום יום ההולדת של בתי,‬
‫אז זה לא משהו שיכולתי לדחות.‬
‫מובן שלא.‬
‫- היידי, תמשיכי. דברי. - קולין? הלו?‬
‫היידי, קדימה, שרייר?‬
‫כן. ראית את הדוח שלי על זה?‬
‫כן, ראיתי. אז הצבנו אותו מחדש? הוא עזב, נכון?‬
‫אני פשוט רציתי לחכות...‬
‫מה? לא, "לחכות"? אין לנו זמן. למה אנחנו מחכים?‬
‫הוא מקרה קלאסי של מישהו שנגמר בשבוע החמישי.‬
‫רעיונות פרנואידים. עצבים. חרדות.‬
‫יש לו בעיית שליטה בדחפים.‬
‫לא, לא צריך תוצאות כאלה. לא, תודה.‬
‫נכון, אבל אתה לא חושב ש...‬
‫לעצור לו באמצע אולי יוביל להשפעות חמורות שצריך לבחון?‬
‫היידי, הלקוח חווה השפעות שליליות, נכון?‬
‫- כן. - הלו?‬
‫בסדר, אז יש לנו פרוטוקול לזה, נכון?‬
‫- אני מצטער. - הצבה מחדש בארה"ב.‬
‫יום הולדת שמח אלה‬
‫- אני פשוט חוששת... - אל תחשבי יותר מדי.‬
‫ראינו מה קורה כשמפסיקים לתת למישהו תרופות בפתאומיות.‬
‫כן, אני מודע לזה. היידי.‬
‫- לא צריך להסביר לי את זה. - לא. אני יודעת.‬
‫- אני מצטערת. - כתבתי את הפרוטוקול המזוין.‬
‫שרייר הועלה למינון של שבוע רביעי,‬
‫אז להפסיק לתת לו אותן עכשיו,‬
‫תסמיני הגמילה עלולים להיות רציניים. התקפי פאניקה, הזיות.‬
‫כלומר, האם... המשפחה שלו באמת מסוגלת לטפל בזה?‬
‫בסדר, אז עכשיו את מדברת על משהו‬
‫שלחלוטין מחוץ לתחום שלנו.‬
‫את יודעת מה? תני לי שתי דקות.‬
‫לא, אבל קולין, אם תוכל להקשיב...‬
‫היידי, מקומו של שרייר עכשיו עם משפחתו. זה הפרוטוקול.‬
‫לא, הוא וגם החבר שלו. מה שמו? קרוז?‬
‫כן, גם הוא יעזוב.‬
‫לעזאזל.‬
‫רגע. אתה רוצה להוציא את וולטר קרוז?‬
‫הוא היה איתו במסחרית, לא?‬
‫עם שרייר? הוא החטיף לזקן, למאבטח, מה שזה לא היה?‬
‫לא, לא קראת... כתבתי על זה.‬
‫הוא גנב רכב, היידי, בסדר? איים על אזרח.‬
‫הוא פרנואיד, הוא עצבני. זה אותו הדבר כמו עם שרייר, נכון?‬
‫לא. בכלל לא.‬
‫אז צריך לחתוך עם שניהם. מה זאת אומרת?‬
‫קרוז לא הפגין סימפטומים בעייתיים, כלום.‬
‫נראה לי שזה היה מצב שבו הוא הרגיש מחויב‬
‫לעזור לחבר שלו.‬
‫הוא מאמין בתהליך.‬
‫- הוא מחויב לו. - בסדר, טוב... לא נראה לי.‬
‫הסיכון גדול מדי. באמת, פשוט צריך לסלק.‬
‫לא, כלומר, אני מבינה מה שאתה אומר.‬
‫אני רק מהססת כי אני חושבת שעם קרוז,‬
‫נפספס הזדמנות אמיתית. מבחינת נראות.‬
‫"נראות"?‬
‫כן. אני חושבת‬
‫שקרוז יספק לנו מידע ממש עוצמתי.‬
‫כן, בסדר. אבל זה עדיין...‬
‫ואם התקרית בדו"ח שלו,‬
‫כלומר, דמיין איך זה באמת‬
‫ייצג את ההתקדמות. הוא מקרה מושלם, אתה יודע?‬
‫זה באמת מעניין. כלומר, הוא מקרה קשה, נכון?‬
‫ויש לו המון בעיות,‬
‫והיינו מאבדים אותו, אבל אז...‬
‫בדיוק. הטיפול יעיל כל כך.‬
‫בסדר, זה נשמע נהדר, היידי. נהדר.‬
‫כל עוד יש לך ביטחון‬
‫- שלא תהיה... - יש לי ביטחון.‬
‫- ...עוד התנהגות גרועה. - הרבה ביטחון.‬
‫לא, אקח אחריות מלאה.‬
‫אם אין משהו אחר, קולין...‬
‫יש התייצבות מלאה לארוחות הצהריים, נכון?‬
‫כולם מקבלים מנות מלאות?‬
‫כן. עד כמה שאפשר לדעת,‬
‫בהתחשב בכך שמספקים את התרופות באופן לא קונבנציונלי...‬
‫כן, תקשיבי, אלה אנשים פרנואידים‬
‫וממש לא יציבים, בסדר?‬
‫הם לא מצייתים.‬
‫חצי מהם אפילו לא לוקחים את הפלסבו, נכון?‬
‫תראי, אם את לא בטוחה‬
‫שהקפטריה מחלקת כראוי את התרופות...‬
‫לא, אני לא אומרת את זה.‬
‫אולי זאת הבעיה פה בכל מקרה, נכון?‬
‫אם הם לא מקבלים מספיק...‬
‫יודעת מה? אולי צריך לתת להם את התרופות בצהריים ובערב.‬
‫מה? לא, להכפיל את המנה?‬
‫איך את מרגישה לגבי זה, שינוי הליך?‬
‫נראה לי שיש סיכון שניתן ללקוחות יותר מדי תרופות.‬
‫כלומר, זה עלול להוביל לבלבול, לאיבוד כישורים...‬
‫רגע. "איבוד כישורים", באמת?‬
‫הם לא יהיו כשירים?‬
‫לא כשירים, כן, בדיוק.‬
‫- פגיעה משמעותית. - בסדר.‬
‫בסדר, זה לא משהו שרוצים. אני עדיין...‬
‫יום הולדת שמח...‬
‫שיט, העוגה.‬
‫העוגה. יום הולדת שמח ל...‬
‫שנזאי‬
‫- הי. - מה שלומך?‬
‫- באמת באת. - כן. תודה שבאת.‬
‫אתם צריכים תפריטים?‬
‫- בטח, נוכל לאכול... - לא. פשוט נשתה...‬
‫או שנוכל לאכול. בטח.‬
‫לא, זה בסדר.‬
‫- שני וודקה מרטיני, בבקשה. - בסדר.‬
‫- זה מה שאת אוהבת, נכון? - בטח. כן.‬
‫אז מה שלומך?‬
‫יופי. פשוט מנסה לדאוג לעצמי.‬
‫- כן, עזבתי את קיבלר. - זה טוב?‬
‫כן, הם ארגנו מחדש את מחלקת השיווק.‬
‫פיטורים המוניים, עשרות מאיתנו.‬
‫כן. זה היה כזה קן צרעות. חסרי רחמים, אכזריים.‬
‫כן, התפקיד שלי עכשיו ברור יותר.‬
‫- זה נשמע נהדר. - אני מאמן אישי.‬
‫- כן, התכוונתי לשאול. - כן. תודה.‬
‫זה מבוסס על קרוספיט, אבל לא בדיוק קרוספיט.‬
‫פילוסופיה משלי.‬
‫אז מה איתך? איך בטמפה?‬
‫- חזרתי הביתה. - באמת?‬
‫יש בקרבת מקום בי"ח לחיילים משוחררים או בסיס?‬
‫לא, עכשיו אני מלצרית.‬
‫את צוחקת. התפטרת מעבודתך? הדבר היחיד שהיה לך אכפת ממנו?‬
‫אנתוני, זה לא נכון.‬
‫לא כך אני זוכר את זה.‬
‫זו הסיבה שרציתי לדבר. רציתי...‬
‫אני יודעת שלא נגמר בטוב.‬
‫ואני מניחה שיכולתי להתמודד עם זה טוב יותר.‬
‫את מניחה?‬
‫והייתי רוצה...‬
‫בטח המשכת הלאה, אבל...‬
‫אני לא.‬
‫אני מעריך את זה שפנית אליי, היידי.‬
‫למעשה, חשבתי הרבה על הרגע הזה.‬
‫גם אני.‬
‫זאת הפתעה. זה בכלל לא נראה ככה.‬
‫איך זה נראה?‬
‫נראה שלא היה לך אכפת‬
‫- מדבר מלבד העבודה שלך. - בסדר.‬
‫ש... אני מבין כמה זה היה חשוב לך, לעזור לחבר'ה האלה.‬
‫אבל זה היה קשה לי.‬
‫והיה לך הבוס ההוא,‬
‫- הוא התקשר בלי הפסקה. - הבוס שלי?‬
‫כן, קולין? לא יודע, הבוס או המפקח שלך?‬
‫- קולין. נכון. - כן.‬
‫כלומר, אני חשבתי על נישואים, ילדים, הכול.‬
‫פשוט קשה כל כך כשנפגשים באינטרנט.‬
‫אני לא יודע. אתה לא יודע מה הסיכונים...‬
‫אמרתי משהו על העבודה?‬
‫- מה? - כלומר, שנשמע מוזר.‬
‫"מוזר"?‬
‫משהו שממש הלחיץ אותי?‬
‫- לכן רצית שנתראה? - לא.‬
‫כי נראה שאת ממש מעוניינת‬
‫במה שאני זוכר על העבודה שלך,‬
‫- לא מה שאני עברתי. - לא.‬
‫לא אמרת לי שום דבר חשוב, אם זה מה שמדאיג אותך.‬
‫העבודה הסודית ביותר והיקרה שלך תמיד הייתה מחוץ לתחום.‬
‫למעשה, התייחסת אליי כמו אל ילד מחורבן.‬
‫- אנתוני... - אני לא מאמין.‬
‫את מטשטשת עקבות או משהו?‬
‫בכלל לא השתנית. למה בכלל רצית להיפגש איתי?‬
‫פשוט רציתי לדבר על מה שקרה.‬
‫לנו?‬
‫בטח.‬
‫יצאנו במשך חודשים,‬
‫- ואני מרגישה ש... - אלוהים אדירים.‬
‫- זו הייתה כמעט שנה. - בסדר.‬
‫בדיוק. יצאנו,‬
‫והתקבלתי לעבודה שם, ואתה עזרת לי לעבור.‬
‫- נכון. - ואז...‬
‫בסוף, מה קרה?‬
‫איך זה היה בשבילך?‬
‫כלומר, בשבילי,‬
‫זה נגמר. אנחנו.‬
‫אני פשוט... ניסיתי להסביר לך את זה,‬
‫ולהיות עדין בו זמנית, והבוס שלך התקשר...‬
‫קולין.‬
‫כן. למה את כל הזמן אומרת את השם שלו ככה?‬
‫- איך? - כאילו מעולם לא שמעת עליו.‬
‫הוא התקשר אלייך בלי הפסקה, שיגע אותך.‬
‫אני לא...‬
‫את לא זוכרת אותו?‬
‫אני לא.‬
‫אני זוכרת שעברתי לשם ו...‬
‫וזהו.‬
‫גייסט‬
‫הומקאמינג‬
‫הצוות שלנו‬
‫ברגמן, היידי תיק עובדת‬
‫תאריך העסקה: 9 בינואר 2018‬
‫תאריך סיום העסקה: 15 במאי 2018‬
‫וולטר קרוז - שחרור 23א. סיבה: התנהגות לא נאותה/אלימות‬
‫ב. תאריך (יום-חודש-שנה) 15-05-2018‬
‫תאריך סיום העסקת עובדת: 15-05-2018‬
‫סיבת פיטורים: עובדת אושפזה‬
‫שחרור 23א. סיבה: התנהגות לא נאותה/אלימות‬