Klage: Anonym - Vedtak: Klage avvist
Jeg, Thomas Carrasco, har nøye gransket...
Klikk for å bekrefte
Jeg har utført
en fullstendig
etterforskning
Jeg kan personlig
bekrefte
troverdigheten til
min anbefaling
DATABASE FOR OPPDRAGSMOTTAKERE
Oppdragsmottaker: Geist Emergent Group
Databasetype: Ansatte
Filtyper: Bergman, Heidi
Arkiv vil digitaliseres: April 2036
Arkivert på side 452
Hjemkomst
UNDERKJELLER B-4
FORSVARSDEPARTEMENTET GRANSKNINGSTJENESTE - 452
EPISODE TRE - INNTRYKK
Homecoming - ET GEIST-FORETAK
Hva er det du... Hva er dette?
Hva?
Vi raner ikke en bank.
Hva gjør du? Stopp.
Vi skal bare ta oss en øl.
Ja, klart det.
Kom igjen.
Jeg tar meg av det.
-Hei. -Hei.
-Kan jeg hjelpe dere? -Ja, kanskje.
-Vi har et lite problem. -Hva da?
Vi har virkelig sett frem til å komme hjem.
Og nå som vi er her... Bare se på dette stedet.
Det er sprøtt, ikke sant?
Jeg tror vi er det eneste i hele bygningen.
Ja, ikke stort å gjøre.
Jeg tror vi har noen brettspill. Liker dere Monopol?
-Ja. -Eller Twister?
Jeg tenkte egentlig at vi kunne ta en tur til byen
og ta en øl?
-Byen? -Ja. Ikke langt unna.
Det er vel greit?
Spør du om...
Finnes det en buss eller noe vi kan ta?
Det er bare det... Jeg tror...
Jeg tror det er et skjema dere må...
-Et skjema? -Ja.
Vet du hva? Jeg tror det ligger på bakrommet.
-Kan dere vente her litt? -Ja, helt greit.
Ok.
Ser du? Hun sa det var greit.
Nei, det gjorde hun ikke. Se.
Hei, noen forsøker å forlate området...
Hva svarte? Shrier!
-Er du gal? -Er du med eller ikke?
Vi trenger bare fylle ut et skjema!
-Det finnes ingen skjemaer! -Hør på meg.
Bare bli her. Jeg klarer meg.
Hva svarte?
Ikke gjør noe før dem, greit?
Ser du? Florida.
Man ser palmetrær, man sier Florida. Bilskilt, Florida...
Ja, fordi det er Florida.
Walter, de har bygget en nordafrikansk landsby
like utenfor Tucson.
Jeg vet det, jeg var der. Det var en øvelse.
-Nettopp. -Nei, ikke "nettopp".
Jeg er ikke enig med deg.
De hadde maten, ikke sant? Møblene.
Tenk etter hva du sier.
Hele området, i mange kilometer...
De hadde luktene, Walter. Greit? Det var perfekt.
Tror du ikke de kunne klart Florida?
Tror du det ville vært vanskelig for dem?
Hvem er "dem"?
Jeg vet du prøver å beskytte oss.
-Ikke vær nedlatende. -Jeg er ikke det.
Jeg sier bare at dette er annerledes.
Du trenger ikke bekymre deg så mye lenger.
Hvorfor? Hvorfor er dette annerledes?
Fordi de ønsker å hjelpe oss. Ok?
Hele poenget med programmet er å hjelpe oss.
Jeg vet at den damen er vennlig eller noe sånn,
men vær forsiktig med hva du forteller henne.
-Hvem, Heidi? -Ja.
Bare navnet... Seriøst.
Er hun med på hele denne greia? Denne... Hva?
Øvelsen.
-Ok. -Ja.
Akkurat som Tucson, men det har ikke startet ennå.
Hva skulle dette trene oss opp til?
For å se hva vi ville gjort om vi ble stasjonert her.
Hjemme.
Hvor i svarte er vi?
Skobutikken. Ser det kjent ut?
Svarte. De har sett oss.
Våpen.
Vent, Shrier, nei!
Nei! Vent.
Unnskyld, men nå er det bare morsomt.
Derfor så alt dødt ut.
Det var en pensjonistlandsby, alle lå og sov.
Jeg tror ikke du forstår alvoret i saken.
Nei. Det er det jeg prøver å si. Alt er i orden nå.
Det går bra. Jeg ville ikke ødelegge fridagen din.
Shrier beklaget seg, vi hjalp den gamle karen på beina.
Vi sa vi nettopp hadde kommet hjem, og han hadde visst vært i Marinen,
så han tok det bra.
Det var dumt, jeg vet det.
Han var glad for å se at vi gikk tilbake til bilen.
Det var han nok.
Men poenget er at det går bra med Shrier nå.
Da vi kjørte tilbake,
hadde jeg ikke sett ham så glad på lang tid.
Han tok feil, og han vet det.
Vi er i Florida, vi får hjelp.
Det er alt.
Jeg er glad for å høre det.
Shrier er en bra kar.
Men det som fungerte bra for ham der borte,
fungerer ikke like bra her.
-De husker vel på det? -Hvem?
Om det blir noen form for straff,
forteller du vel dem det?
Si at det var min feil. At Shrier er grei.
Føler du at du må passe på Shrier?
-"Passe på"? Nei. -Men dere er gode venner.
Ja, vi har tilbrakt mye tid sammen.
-Veldig mye. Det er... -Det er fint. Kameratskapet.
Jeg skulle si irriterende. Eller sært, eller... Jeg vet ikke.
Har du noensinne tilbrakt altfor mye tid med noen?
Hva mener du?
Er du gift?
-Nei. -Men du har en kjæreste?
Hva vil du frem til?
La oss si vi tar en kjøretur et sted.
Hvem da? Vi to?
Ok. Hvor skal vi?
Hva med Yosemite?
Greit.
Ok, vi tar en kjøretur til Yosemite.
-Det er rundt 5000 kilometer? -Minst.
Men vi tenker at det er halve moroa.
Kjøreturen dit. Vi kan lage en kul spilleliste,
stoppe på rare spiseplasser, snakke med gamle cowboyer.
Men resten av tiden er vi bare i bilen.
Hva gjør vi i bilen?
-Spør du meg? -Ja.
Vi kan lese høyt for hverandre.
Klart det.
Veldig nerdete, men greit. Og hva gjør vi så?
Vi snakker om hva vi skal gjøre når vi kommer frem.
-Se på omgivelsene og dyrene. -Ja.
Men resten av tiden kjører vi bare.
Og det blir kjedelig.
Selv om vi er verdens mest interessante folk.
Spillelisten er over, vi er ikke sultne lenger
og vi er tomme for morsomme historier.
-Jeg er lei av å lese høyt. -Og jeg er lei av å lytte.
Plutselig blir det nesten skummelt. "Gjorde vi dette med vilje?
"Og nå skal vi bare fortsette?"
Men i det øyeblikket, i den kjedsomheten...
Det er da du virkelig blir kjent med folk.
Man blir tvunget til å være seg selv,
eller så nær sitt ekte jeg som man kan være foran en annen.
Du har ikke noe valg.
Denne bilturen høres grusom ut.
Prøv det mens folk skyter på deg.
Ja.
Men du skjønner hva jeg mener?
Klart det.
Jeg gjør det.
Du har vel ikke gjort det?
-Hva da? -Vært på biltur med en kjæreste.
På biltur.
-Jeg har hatt kjærester. -Ja, men det var ikke spørsmålet mitt.
Jeg vet det.
Kom igjen. Vinduene er nede, radioen er på,
du flyr mellom furuene.
Hei, Colin.
Ja, jeg snakker faktisk med ham nå.
Du har føttene på dashbordet.
Han stirrer på deg.
Helt klart. Takk.
Nei, det har jeg ikke.
Fornøyd?
Jeg er tilfredsstilt.
Unnskyld. Jeg vet vi gikk glipp av bondemarkedet.
Det var et nødstilfelle på jobben.
Det er greit. Jeg fikk tenkt litt. Jeg innså noen ting.
Du har forandret deg, vet du det?
Til hva da?
Jeg vet ikke. Det er det som skremmer meg.
Du jobber konstant,
du forteller meg aldri noe om hva du gjør.
Hva skal jeg si? Det er jobb.
Det er bokstavelig talt det eneste du bryr deg om.
Om vi elsker hverandre,
-synes jeg... -Om vi hva?
Elsker hver...
Heidi...
Himmel og hav.
Jeg begynner å tro at vi virkelig er på forskjellige steder.
-Enig. -I hva?
Jeg tror det ville vært best.
Nei, Heidi, jeg snakker om å flytte ut.
Jeg vet det.
Vi trenger ikke forhaste oss.
Ikke ta den. Vær så snill.
Se på meg. Ikke ta den.
Jeg... Gi meg den.
Gi meg den!
Skal du seriøst...
Hei, Colin. Kan du vente et øyeblikk?
Det er slutt. Få dritten din ut fra badet
og de forbanna gaflene dine.
Sånn. Kan du høre meg?
Du må vente med å gjøre det ferdig, vennen. Ok?
Pappa må ta denne telefonen.
-Hør her... Unnskyld. -Jeg hørte ikke.
-Det er greit. Jeg er hjemme. -Så fint.
Dattera mi har bursdag,
så jeg kunne ikke utsette det.
Nei, selvsagt ikke.
-Fortsett, Heidi. -Colin? Hallo?
Heidi? Kom igjen, Shrier?
Ja. Så du rapporten min?
Ja, så har vi omplassert ham? Han er vel borte?
Jeg ønsket bare å vente...
Hva? Nei. "Vente"? Vi trenger ikke vente. Hva venter vi på?
Fyren er et klassisk tilfelle av utbrent i femte uke.
Paranoid. Irritabel. Engstelig.
Problemer med å styre impulser.
Vi trenger ikke slike resultater. Nei takk.
Ja, men tror du ikke at
å droppe ham midt i behandlingen kan gi alvorlige bivirkninger vi må observere?
Klienten opplever ugunstige virkninger, ikke sant?
-Ja. -Hallo?
Vi har regler for det, ikke sant?
-Beklager. -Omplassering til hjemmet.
GRATULERER MED DAGEN ELLA
-Jeg er bare bekymret... -Ikke tenk for mye.
Vi har sett hva som skjer når vi stanser medisineringen underveis.
Ja, jeg er klar over det.
-Du trenger ikke forklare. -Jeg vet det.
-Beklager. -Jeg skrev reglene.
Shrier er satt opp til fjerdeukes-dosering,
så å stanse medisineringen nå
kan gi alvorlige problemer. Panikkanfall, hallusinasjoner.
Er familien hans i stand til å takle det?
Nå snakker du altså om
noe som er helt utenfor vår kontroll.
Vet du hva? Gi meg to minutter.
Om du bare kan høre...
Shrier hører hjemme hos familien nå. Sånn er reglene.
Han og vennen hans også. Hva heter han? Cruz?
Ja, han må også vekk.
Svarte.
Vent. Vil du fjerne Walter Cruz?
Han var med ham i bilen, var han ikke?
Med Shrier? Han banket opp gamlingen, han vakten, hva pokker han var?
Nei, leste du ikke... Dette stod i rapporten.
Han stjal en bil, Heidi. Han truet en sivil.
Han er paranoid og opphisset. Det er det samme som med Shrier.
Nei, ikke i det hele tatt.
Vi burde droppe dem begge. Hva mener du?
Cruz har ikke vist noen problematiske symptomer.
Jeg tror han bare følte seg tvunget
til å hjelpe vennen sin.
Han tror virkelig på prosessen.
-Han har forpliktet seg. -Nei, jeg tror ikke det.
Det er for risikabelt. Vi burde bare utvise dem.
Nei. Jeg skjønner hva du mener.
Jeg nøler bare fordi jeg tror at med Cruz
vil vi miste en stor mulighet. Inntrykksmessig.
"Inntrykksmessig"?
Ja, jeg tror at
Cruz vil gi oss svært viktige data.
Ja, ok. Men det er uansett...
Om denne hendelsen står i rapporten,
bare tenk deg hvordan det vil
dramatisere prosessen. Han er et perfekt studieobjekt.
Det er interessant. Han er vanskelig, ikke sant?
Han har mange problemer,
og vi kunne ha mistet ham, men så...
Nettopp. Behandlingen er så effektiv.
Greit, det høres flott ut, Heidi.
Så lenge du er sikker på
-at det ikke blir... -Jeg er sikker.
-...mer dårlig oppførsel. -Veldig sikker.
Jeg tar det fulle ansvar.
Så om det var alt...
Alle kommer til lunsj, ikke sant?
Alle får full dosering?
Ja. Så vidt vi vet,
med tanke på at vi gir medisinene på denne uvanlige...
Hør her. Dette er svært paranoide
og ustabile folk, ok?
De følger ikke ordre.
Halvparten tar ikke engang placeboet.
Om du ikke er sikker på
om kafeteriaen deler ut medisinene på riktig måte...
Nei, jeg sier ikke det.
Kanskje det uansett er problemet her?
Om de ikke får nok...
Kanskje vi burde gi dem medisinen både til lunsj og middag.
Hva? Doble doseringen?
Hva tenker du om det? Et vendepunkt?
Jeg tror vi står i fare for å dramatisk overmedisinere klientene.
Det kan føre til forvirring, tap av evner...
Vent. "Tap av evner"?
Ville de blitt tjenesteudyktige?
Ja, nettopp.
-Alvorlig svekket. -Ok.
Det er ikke noe vi ønsker. Men likevel...
Gratulerer med dagen...
Svarte, de serverer kaken.
Kaken. Gratulerer med dagen til...
-Hei. -Hvordan går det?
-Du kom faktisk. -Ja. Takk for at du kom.
Trenger dere menyer?
-Ja, vi kan spise... -Nei, vi tar bare en drink.
Eller vi kan spise. Klart det.
Nei, det går bra.
-Vi tar to vodka martini, takk. -Ok.
-Det er vel det du liker? -Ja, klart.
Hvordan har du hatt det?
Fint. Prøver bare å ta vare på meg selv.
-Ja, jeg sluttet hos Keebler. -Er det bra?
Ja, de omorganiserte markedsføringsavdelingen helt.
Mange oppsigelser.
Det var et rent ormebol. Nådeløst, hensynsløst.
Ja, jobben min nå er enklere.
-Det høres flott ut. -Jeg er personlig trener.
-Ja, jeg skulle spørre. -Ja. Takk.
Det er CrossFit-basert, men ikke helt CrossFit.
Min egen filosofi.
Hva med deg? Hvordan går det i Tampa?
-Jeg flyttet hjem. -Gjorde du?
Har Krigsveterandepartementet en base der eller noe?
Nei, jeg er servitrise nå.
Du tuller. Sa du opp jobben? Det eneste du brydde deg om?
Anthony, det er ikke sant.
Det er ikke slik jeg husker det.
Det er derfor jeg ville snakke med deg. Jeg ville...
Jeg vet at det ikke endte så godt.
Jeg tror jeg kunne ha taklet det bedre.
Tror du?
Og jeg vil gjerne...
Du har sikkert lagt det bak deg, men...
Nei, jeg har ikke det.
Jeg setter pris på at du tar kontakt.
Jeg har faktisk tenkt mye på dette øyeblikket.
Jeg også.
Det overrasker meg. Det syntes aldri slik.
Hvordan syntes det?
Som om du ikke brydde deg
-om noe annet enn jobben. -Ok.
Jeg forstår hvor viktig det var for deg å hjelpe de karene.
Men det var tøft for meg.
Og du hadde den sjefen
-som ringte deg konstant. -Sjefen min?
Ja, Colin? Vet ikke om han var sjef eller inspektør.
-Colin. Ja. -Ja.
Jeg tenkte ekteskap, barn, full pakke.
Det er så vanskelig når man møtes på Internett.
Man vet ikke hva som står på spill...
Sa jeg noe om jobben?
-Hva? -Noe som virket merkelig.
"Merkelig"?
Noe jeg var stresset for?
-Var det derfor du ville møte meg? -Nei.
For du synes å være mest interessert
i hva jeg husker om jobben din,
-ikke hva jeg opplevde. -Nei.
Du fortalte meg ingenting viktig, om det er det du bekymrer deg for.
Din flotte, topphemmelige jobb var alltid forbudt å snakke om.
Du behandlet meg faktisk som et barn.
-Anthony... -Jeg kan ikke tro dette.
Prøver du å skjule sporene dine?
Du har ikke forandret deg. Hvorfor ønsket du å treffe meg?
Jeg ville snakke om det som skjedde.
Med oss?
Klart det.
Vi datet i flere måneder,
-og jeg føler... -Himmel.
-Det var nesten et år. -Ok.
Nettopp. Vi datet,
jeg fikk jobben der nede, og du hjalp meg å flytte.
-Ja. -Og så...
Slutten, hva skjedde?
Hvordan var det for deg?
For min del
var det over. Oss.
Jeg prøvde å forklare det for deg
og samtidig være snill, og så ringte sjefen din...
Colin.
Ja. Hvorfor sier du alltid navnet hans slik?
-Hvordan? -Som om du aldri har hørt om ham.
Han ringte konstant, gjorde deg sprø.
Jeg...
Husker du ham ikke?
Nei.
Jeg husker at jeg flyttet ned dit, og...
...og det er alt.
HOMECOMING Oppdraget vårt - Anlegget vårt
Staben vår
BERGMAN, HEIDI - Ansattmappe
Ansettelsesdato: 9. januar 2018
Oppsigelsesdato: 15. mai 2018
Walter Cruz REGELBRUDD/VOLD
15.05.2018
Grunn til oppsigelse: Ansatt ble innlagt på sykehus
GRUNN: REGELBRUDD/VOLD
Grunn til oppsigelse: Ansatt ble innlagt på sykehus fe meg?