STÍŽNOST: ANONYMNÍ ROZHODNUTÍ: STÍŽNOST ZAMÍTNUTA
KLIKNĚTE PRO POTVRZENÍ
Provedl jsem
důkladné
šetření
Osobně
potvrzuji
pravdivost
svého doporučení
DATABÁZE DODAVATELŮ HLEDAT
DODAVATEL: GEIST EMERGENT GROUP
TYP DATABÁZE: ZÁZNAMY ZAMĚSTNANCŮ
TYP ZÁZNAMŮ: BERGMANOVÁ, HEIDI
ARCHIVOVÁNO NA MÍSTĚ: KRABICE Č. 452
EPIZODA TŘETÍ OPTIKA
HOMECOMING, PROGRAM SPOLEČNOSTI GEIST
Co to... Co to má být?
Co?
Nejdeme vykrást banku.
Co to děláš? Přestaň.
Jdeme jen na pivo.
Jo, jasně.
Pojď, kámo.
Nech to na mně.
-Zdravím. -Zdravím.
-Můžu vám nějak pomoct? -Možná, jo.
-Máme menší problém. -Jaký?
Moc jsme se těšili na návrat domů.
A teď jsme tady a je to jako... Však se rozhlédněte.
Je to divný, co?
V celé budově jsme jen my.
Jo, není tu moc co dělat.
Myslím, že máme nějaké deskové hry. Máte rád Monopoly?
-Jo. -Nebo Twister?
Vlastně jsem myslel, že bych tady s kamarádem vyrazil do města,
na pivo.
-Do města? -Jo. Jen kousek odsud.
To by šlo, ne?
Ale ptáte se...
Jezdí odsud autobus nebo tak?
Jde o to... Myslím, že...
Musíte vyplnit formulář...
-Formulář? -Jo.
Víte co? Myslím, že ho mám vzadu.
-Můžete chvilku počkat? -Jo, jasně.
Dobře.
Vidíš? Prý to není problém.
Ne, to neřekla. Hele.
Zdravím, někdo chce opustit areál...
Co to děláš? Shriere!
-Blázníš? -Jedeš, nebo ne?
Stačí vyplnit formulář!
-Žádný formuláře nejsou! -Poslouchej mě.
Fajn, zůstaň tu. Já budu v pohodě. Vážně.
Co to sakra je?
Nedělej nic dřív než oni.
Vidíš? Florida.
Vidíš palmy a je to Florida. Poznávací značky, Florida...
Jo, protože jsme na Floridě.
V Tucsonu postavili fungující
severoafrickou vesnici.
Já vím, byl jsem tam. Při výcviku.
-Přesně tak. -Ne, žádný „přesně tak“.
Nesouhlasím s tebou.
Hele. Měli typický jídlo, jasný? Nábytek.
Přemýšlej o tom, co říkáš.
Celá tahle oblast, míle daleko...
Měli tam i zatracený pachy, Waltere. Bylo to dokonalý.
Myslíš, že Floridu by nenapodobili?
Přijde ti, že by to nezvládli?
Kdo „oni“?
Vím, že se nás snažíš chránit.
-Nepoučuj mě. -To nedělám.
Jen říkám, že tohle je jiný. Jasný?
Už se nemusíš tolik bát.
Proč? V čem je to jiný?
Protože nám chtějí pomoct.
Cílem tohohle programu je pomoct nám.
Hele, vím, že ta dáma je milá,
ale dej pozor na to, co jí říkáš.
-Komu? Heidi? -Jo, Heidi.
I to jméno, kámo. I to je divný.
Fajn, takže je do toho zapletená? Do tohohle... Čeho?
Výcviku.
-Dobře. -Ano.
Je to jako v Tucsonu, jen to ještě nezačalo.
K čemu by takový výcvik byl?
Zjistí, co bychom dělali při nasazeni tady.
Doma.
Kde to sakra jsme?
Obchod s obuví. Je ti to povědomý?
Kruci. Našli nás.
Zbraň.
Počkej, Shriere, ne!
Ne! Počkej!
Promiňte, jen mi to teď přijde vtipný.
Proto tam bylo mrtvo.
Byla to vesnička pro seniory, oni spali.
Asi vám nedochází závažnost situace.
Ne. To se vám snažím říct. Všechno už je v pořádku.
Je to v pořádku. Nechtěl jsem narušit váš den volna.
Shrier se omluvil, toho staříka jsme zvedli
a řekli mu, že jsme se zrovna vrátili. Byl u námořnictva,
takže to vzal v pohodě.
Hele, byla to blbost, já vím.
Rozhodně byl rád, že jsme odjeli.
To se vsadím.
Ale hlavní je, že Shrier už je v pohodě.
Vážně, když jsme jeli zpátky,
už dlouho nebyl tak šťastný.
Zmýlil se a ví to.
Jsme na Floridě a vy nám pomáháte.
Víc za tím není.
To ráda slyším.
Shrier je dobrej.
Akorát že to, co u něj fungovalo tam,
moc dobře nefunguje tady.
-Vezmou to na vědomí, ne? -Kdo?
Pokud ho čeká nějaký kázeňský trest,
řeknete jim to, ne?
Že za to můžu já a Shrier je v pohodě.
Myslíte, že se o Shriera musíte starat?
-„Starat?“ Ne. -Ale jste si blízcí.
Jo. Strávili jsme spolu spoustu času.
-Spoustu. Je to... -To je hezké. To kamarádství.
Chtěl jsem říct, že je to otravný. Nebo divný... Nevím.
Byla jste s někým až příliš dlouho?
Jak to myslíte?
Jste vdaná?
-Ne. -Ale máte přítele.
Kam tím míříte?
Dobře, řekněme, že jedeme někam na výlet.
Kdo? My dva?
Dobře. Kam jedeme?
Co třeba do Yosemitu?
Jistě.
Jedeme na výlet do Yosemitu.
-To je tak pět tisíc kiláků? -Minimálně.
Dobře, ale o to větší to bude sranda.
Jet až tam. Sestavíme si skvělý playlist,
zastavíme v místních bistrech, popovídáme si se starými kovboji.
Ale zbylý čas budeme trávit spolu v autě.
Co budeme dělat?
-To se mě ptáte? -Jo.
Mohli bychom jeden druhému číst.
Jistě.
To je strašně šprťácký, ale dobře. A pak uděláme co?
Budeme mluvit o tom, co pak podnikneme?
-Prozkoumáme okolí, zvířata. -Jo.
Ale po zbytek času jen jedeme v autě.
A začíná to být nuda.
I kdybychom byli nesmírně zajímaví.
Playlist už je ohraný, nemáme hlad,
došly nám vtipné historky.
-Nechci číst nahlas. -A já to nechci poslouchat.
Na vteřinku je to skoro až děsivý. „Udělali jsme tohle schválně?
„A teď jen musíme jet dál?“
Ale právě ten okamžik, ta nuda...
V ten okamžik člověka opravdu poznáte.
Jste nucena být sama sebou
nebo se tomu aspoň blížit.
Nemáte na vybranou.
Ten výlet zní strašně.
Zkuste to, když na vás přitom střílí.
Jasně.
Víte, co tím chci říct?
Jistě.
Chápu.
Nezažila jste to, že ne?
-Co? -Nejela jste s přítelem na výlet.
Na výlet.
-Měla jsem přítele. -Ale na to jsem se neptal.
Já vím.
No tak. Stažená okýnka, zapnuté rádio,
všude kolem borovice.
Coline, ahoj.
Ano, právě s ním mluvím.
Nohy na palubce.
Dívá se na vás.
Jistě. Díky.
Ne, to jsem nezažila.
Máte radost?
Jsem spokojený.
Omlouvám se. Vím, že jsme prošvihli farmářský trh.
V práci jsme měli něco urgentního.
To nevadí. Měl jsem čas přemýšlet. Uvědomil jsem si pár věcí.
Změnila ses, víš to?
Změnila jak?
Nevím. Ta část mě právě děsí.
Neustále pracuješ,
neříkáš mi nic o tom, co děláš.
Co ti mám povídat? Je to práce.
Je to to jediné, na čem ti záleží.
Pokud se milujeme,
-myslím, že... -Pokud se co?
Milujeme...
Heidi...
Prokrista.
Začínám si myslet, že jsme každý někde jinde...
-Souhlasím. -V čem?
Asi by to tak bylo nejlepší.
Ne, Heidi, mluvím o odstěhování se.
Já vím.
Nemusíme spěchat.
Neber to. Prosím.
Podívej se na mě. Neber to.
Já... Vrať mi ho.
Vrať ho!
Vážně...
Ahoj, Coline. Můžeš chvilku počkat?
Je konec. Sbal si krámy
a ty svý podělaný vidličky.
Už jsem tady. Ahoj, slyšíš mě?
Ahoj... Zlato, dokončíš to potom, ano? Brzy.
Táta musí telefonovat.
-Poslyš... Promiň. -Coline, neslyšela jsem tě.
-To nic. Jsem doma. -To je fajn.
Jo. Dcera má dnes narozeniny,
takže to fakt nešlo odložit.
Ne, jistěže ne.
-Heidi, pokračuj. -Coline? Haló?
Heidi? Co ten Shrier?
Ano. Četl jsi moje hlášení?
Jo. Přeložili jsme ho? Je pryč, že jo?
Chtěla jsem počkat...
Co? Ne, nemusíme čekat. Na co?
Je to klasickej případ vyhoření.
Paranoidní představy. Podrážděnost. Úzkost.
Je impulzivní.
Takové výsledky nepotřebujeme. Ne, díky.
Ano, ale nemyslíš,
že když ho vyřadíme uprostřed programu, bude to mít těžké následky?
Heidi, klient trpí nežádoucími účinky, je to tak?
-Ano. -Haló?
Fajn, a na to máme protokol, ne?
-Promiň. -Domácí přeřazení.
-Jen si dělám obavy... -Neřeš to tak.
No, víme, co se stane, když někomu v půlce programu vysadíme léky.
Jo, toho jsem si vědom.
-Nic nevysvětluj. -Já vím.
-Promiň. -Já ten protokol psal.
Shrier bere léky už čtvrtý týden
a když mu je teď vysadíme,
může mít vážné abstinenční příznaky. Panické záchvaty, halucinace.
Je jeho rodina schopna to zvládnout?
Dobře, teď mluvíš o něčem,
co je mimo naši kontrolu.
Víš co? Dej mi dvě minuty.
Ne, ale kdyby sis poslechl...
Heidi, Shrier patří ke své rodině. Takový je protokol.
Ne, on a jeho přítel taky. Jak se jmenuje? Cruz?
Je, ten taky.
Kruci.
Počkej. Chceš vyřadit Waltera Cruze?
Byl v té dodávce s ním, ne?
Se Shrierem? Zmlátil toho staříka, toho z ochranky, ne?
Ne, nečetl jsi snad... Celé jsem to sepsala.
Ukradl auto, jasný? Vyhrožoval civilistovi.
Je paranoidní a rozrušený. Stejný případ jako Shrier.
Ne. Vůbec ne.
Měli bychom vyřadit oba. Co myslíš?
Cruz nemá problematické příznaky.
Podle mě jen cítil nutkání
pomoct kamarádovi.
Vážně v proces věří.
-Je mu oddaný. -Dobře... To si nemyslím.
Podle mě je to velké riziko. Měli bychom ho vyloučit.
Já tě chápu.
Jen váhám, protože si myslím,
že u Cruze bychom přišli o skvělou příležitost. Opticky.
„Opticky?“
Ano. Myslím,
že Cruz nám poskytne užitečná data.
Jo, dobře. Ale i tak...
A pokud bude tenhle incident v jeho zprávě,
jen si představ,
jak to zdramatizuje náš pokrok. On je dokonalá případová studie.
To je zajímavý. Je to těžkej případ, co?
Má spoustu problémů
a přišli bychom o něj, ale...
Přesně tak. Léčba je efektivní.
Dobře, to zní skvěle, Heidi.
Pokud jsi přesvědčená,
-že nebudou... -Ano, jsem.
-...problémy. -Velmi.
Ne, přebírám plnou zodpovědnost.
Pokud je to všechno, Coline...
Na obědě máme plnou účast, že jo?
Všichni dostávají celé dávky?
Jo. Pokud vím, tak ano,
když uvážím, že podávání léků v tak nekonvenčním...
Poslyš, jsou to paranoidní,
vysoce labilní lidé, jasný?
Jsou nevyhovující.
Polovina z nich ani nebere placebo.
Jestli nevíš jistě,
že v jídelně podávají léky, jak mají...
Ne. To netvrdím.
V tom je možná ten problém.
Pokud dostanou nedosta...
Víš co? Měli bychom jim dávat léky během oběda i večeře.
Co? Zdvojnásobit dávku?
Co myslíš?
Hrozí riziko, že klienty předávkujeme.
To by mohlo vést ke zmatenosti, ztrátě schopností...
Počkej. „Ztrátě schopností?“
Byli by nezpůsobilí?
Ano, přesně tak.
-Výrazně by jim to ublížilo. -Dobře.
Dobře, to nechceme. I tak...
Hodně štěstí...
Kruci, krájí dort.
Dort. Všechno nejlepší...
-Ahoj. -Jak se máš?
-Přišla jsi. -Jo. Díky, žes přišel.
Budete něco jíst?
-Jistě, můžeme... -Ne. Jen si dáme drink...
Nebo se najíme. Jistě.
Ne, to nic.
-Dvakrát martini s vodkou, prosím. -Dobře.
-To máš ráda, ne? -Jistě. Jo.
Tak jak se máš?
Dobře. Jen se o sebe snažím pečovat.
-Odešel jsem z Keeblera. -To je dobře?
Jo, přeorganizovali celé marketingové oddělení.
Velký propouštění, desítky lidí.
Jo. Bylo to jak zmijí hnízdo. Bezohlední, nemilosrdní lidi.
Moje současná práce je jednodušší.
-To zní skvěle. -Jsem osobní trenér.
-Chtěla jsem se zeptat. -Jo. Díky.
Je to něco jako krosfit, ale ne tak úplně krosfit.
Je to taková moje filozofie.
Co ty? Jak je v Tampě?
-Přestěhovala jsem se domů. -Vážně?
Máte tam pobočku nebo základnu?
Ne, dělám teď servírku.
Žertuješ. Dalas výpověď? Záleželo ti jen na své práci.
To není pravda.
Já si to pamatuju jinak.
Proto jsem s tebou vlastně chtěla mluvit.
Vím, že to mezi námi neskončilo dobře.
Asi jsem to mohla zvládnout lépe.
Myslíš?
A ráda bych...
Určitě jsi v pohodě, ale...
Ne, nejsem.
Jsem rád, že ses ozvala, Heidi.
Hodně jsem o tomhle přemýšlel.
Já taky.
To se divím. Vůbec to tak nevypadalo.
Jak to vypadalo?
Jako že tě nezajímá nic jiného
-než tvoje práce. -Dobře.
Chápu, jak pro tebe bylo důležité pomáhat těm klukům.
Ale já to nesl těžce.
A ten tvůj šéf,
-co ti furt volal. -Můj šéf?
Jo, Colin? Nevím, tvůj šéf, nebo nadřízený?
-Colin. Jo. -Jo.
Uvažoval jsem o manželství, dětech a tak.
Je to těžké, když znáš toho druhého z internetu.
Ani nevíš, co je v sázce...
Řekla jsem ti něco o práci?
-Co? -Myslím něco divného.
„Divného?“
Něco, co mě stresovalo?
-Proto ses chtěla sejít? -Ne.
Protože mi přijde, že tě spíš zajímá,
co vím o tvé práci,
-a ne to, jak mi bylo. -Ne.
Neřeklas mi nic důležitého, pokud se ptáš na tohle.
Tvoje přísně tajná práce byla vždycky tabu.
Chovala ses ke mně jako k dítěti.
-Anthony... -Neuvěřitelný.
Snažíš se zahladit stopy, nebo co?
Vůbec ses nezměnila. Proč jsi mě chtěla vidět?
Chtěla jsem si promluvit o tom, co se stalo.
Mezi námi?
Jistě.
Chodili jsme spolu pár měsíců
-a myslím... -Prokrista.
-Byl to skoro rok. -Dobře.
Ano. Chodili jsme spolu,
já si našla práci na Floridě a tys mi pomohl se stěhováním.
-Ano. -A pak...
Co bylo na konci?
Jaké to bylo pro tebe?
Pro mě
to byl konec. Mezi námi.
Jen jsem se ti to snažil vysvětlit
a zároveň být ohleduplný. Pak zavolal tvůj šéf...
Colin.
Jo. Proč jeho jméno vyslovuješ tak zvláštně?
-Jak? -Jako bys ho slyšela poprvé.
Neustále ti volal, šílelas z toho.
Já...
Ty si ho nepamatuješ?
Ne.
Pamatuju si, že jsem se odstěhovala na Floridu a...
A víc nic.
NAŠI ZAMĚSTNANCI
BERGMANOVÁ HEIDI SLOŽKA ZAMĚSTNANCE
DATUM NÁSTUPU: 9. ledna 2018
DATUM UKONČENÍ PRACOVNÍHO POMĚRU: 15. května 2018
WALTER CRUZ - PROPUŠTĚNÍ NEVHODNÉ CHOVÁNÍ/NÁSILÍ
DATUM 15. 05. 2018
DATUM UKONČENÍ PRACOVNÍHO POMĚRU: 15. května 2018
DŮVOD UKONČENÍ PRACOVNÍHO POMĚRU: HOSPITALIZACE ZAMĚSTNANCE
PROPUŠTĚNÍ NEVHODNÉ CHOVÁNÍ/NÁSILÍ
HOSPITALIZACE ZAMĚSTNANCE
Překlad titulků: Petra Kabeláčová
Kreativní dohled: Filip Zrak áčová