ПОВЕРНЕННЯ
Заходьте.
Привіт. Ви Волтер?
- Так, привіт. Гайді? - Так.
Добре.
Тут гарно.
Це?
Так.
Подобаються рибки?
Не дуже. Він був тут ще до мене.
Я вирішила, що це заспокоює.
Мене вже заспокоює.
Добре.
Сідайте, будь ласка.
Почнемо, якщо ви не проти,
я буду записувати розмову, лише для себе.
- Гаразд. - От і чудово.
Отже...
Він новий, я ще не розібралася.
Перепрошую.
Усе готово.
Десяте квітня 2018, це Гайді Бергман,
з клієнтом «Повернення», Волтером Крузом. Перший тиждень, перший сеанс.
ПЕРША СЕРІЯ «ОБОВ'ЯЗКОВО»
Пані Троттер.
Агов?
Так. Випийте кави.
Ей Джею, ми про це говорили.
Треба, щоб ти допомогла мені з оцим.
Я тут працюю. Ми не обманюємо людей...
Це не обман. У чому тут обман?
- У всьому. - Гайді.
Гайді, просте питання,
хочеш знати, як подвоїти або потроїти свій капітал?
Це схоже на шахрайство?
Нічого ти не потроїш, Ей Джею.
Чув? Забирайся звідси.
Ви готові зробити замовлення?
- Ні, я... - Гаразд, тоді не поспішайте.
- Я повернуся. - Ні, пробачте. Я не буду їсти.
Гайді? Вас так звуть?
Саме так.
Гайді Бергман, правильно?
Так, та хіба я вас знаю?
Я Томас Карраско, з МООГІ.
- Звідки? - Міністерство Оборони,
Офіс генерального інспектора?
Ви мене питаєте?
Ні, пробачте. Я розшифрував.
Але ж ви Гайді Бергман?
Ви працювали в Центрі тимчасової підтримки «Повернення»?
Так, але багато років тому.
- Коли? - Що саме?
Коли ви працювали в «Поверненні»?
Я не знаю, десь чотири роки тому. А що?
Ми отримали скаргу на цю програму,
а ви нею керували, отже...
Я... Я не...
Солдати, яким ви там допомагали,
як вони...
Почекайте на вулиці,
я візьму перерву і поговорю з вами.
- Гаразд. Зараз? - Так, я просто...
- Зустрінемося там? - Прямо за дверима.
- Зустрінемося на вулиці? - Так.
- За дверима. - Прямо на вулиці.
Гаразд. Волтер Круз, 26 років, три відрядження.
- Ви тут із п'ятниці? - Так, із п'ятниці.
Чудово. Отже, я маю зачитати вам це привітання.
Попереджаю, воно дуже нудне.
- Гаразд. - Гаразд.
«Волтере Круз, ласкаво просимо до Центру тимчасової підтримки "Повернення".
По-перше, дозвольте подякувати вам
від імені президента та вдячної нації
за вашу цінну службу.
Дякуємо, що захищаєте нас».
Це банально, знаю.
Ні, нормально.
«Мене звати Гайді Бергман,
і я ваш куратор у процесі реінтеграції.
Наш заклад — безпечний простір
для усвідомлення вашого військового досвіду
та нового ознайомлення з цивільним життям
у контрольованому середовищі».
Тобто, орієнтування вас після повернення.
Щодо кар'єри та здоров'я...
По суті, я працюю на вас.
- Гаразд. - Отже, єдине що...
мені не подобається слово «обов'язково», але...
Але обов'язково.
Я гадаю, так.
Єдиними обов'язковими елементами є групове харчування в їдальні,
відвідування занять, про які вам розкажуть,
та ці зустрічі зі мною, які, сподіваюся, не будуть неприємними.
Звучить чудово.
Я хочу відповідати всьому цьому.
«Відповідати?»
Просто я знаю, чому я тут.
Інші хлопці, повертаючись додому,
перезбуджуються, поринають із головою в усе, а потім...
У них виникають проблеми.
Я не хочу закінчити, як вони. Але мені кортить.
Чого?
Життя.
Насиченого, нормального життя.
Я не хочу обтяжувати вас своїми проблемами,
стресами абощо, тож...
Я просто...
Хочу залишити це все позаду.
Я розумію.
І ви підтверджуєте, що ваша участь
у проєкті «Повернення» є добровільною і не примусовою?
Треба, щоб ви підтвердили це вголос.
Так. Я розумію.
Гайді Бергман про Волтера Круза.
Я не бачу перешкод включення Круза
до групи і початку...
- Привіт, Коліне. - Гайді?
Зв'язок кепський. Чуєш мене?
- Так, чую. А ти? - Так.
Але дуже погано.
Чим я можу допомогти?
Лайно, що я хотів спитати?
Ні, я вже забув. Не можу згадати...
- Дідько. - Я в новій лабораторії.
Як там у тебе справи?
Тут вже все готово.
Тепер в нас буде безперервне постачання.
Це чудово.
Можеш зосередитися на роботі з хлопцями.
На тому ж препараті? Немає зміни в...
Гайді, не вимовлятимемо це слово у стінах центру, добре?
Тепер, коли хлопці вже тут, ми маємо бути обачними.
- Добре. - А як там взагалі справи?
- Що ж... - Так, знаю,
офісна будівля — не ідеальне клінічне середовище.
Ні, все добре. Персонал дуже допомагає.
Вони прибрали все зайве з кабінету...
А як тобі інтер'єр, Гайді? Як атмосфера?
- Я сказав, щоб було стильно та мужньо. - Правильно.
- То як усе виглядає? - Чудово.
Дизайнер добре попрацював.
Гаразд.
Ми будемо в більш правовому просторі
після перших результатів.
Так. Насправді хлопці не проти. І...
Але ж ти розумієш терміновість?
- Нам потрібні дані, це головне. - Звичайно.
У мене презентація в Міноборони за шість тижнів.
До того часу потрібно все владнати. Розумієш?
- Розумію. - Гаразд.
Як швидко ти зможеш зробити це для мене?
Що саме?
Дані, Гайді! Ти ж просуваєшся?
Звісно, так. Думаю...
Треба бути філігранними в цьому.
- Усе, що вони пам'ятають. - Так.
Треба бути уважними з усім цим лайном.
Так, безумовно. Я лише...
Послухай мене секунду,
у мене щойно був сеанс із Волтером Крузом,
він чудовий кандидат. Він справді хоче...
Ні, Гайді, в мене обмаль часу.
Я маю бути в аеропорту за 32 хвилини.
Я швидко.
Щоб результат був детальним, як ти сказав,
та зваженим, потрібен більш інтегральний підхід
на початкових етапах терапії.
«Інтегральний?»
Виглядає, що ми долучаємо їх до цього процесу,
не розвиваючи особливих стосунків, і я...
Усе, Гайді. Досить.
Добре.
Нам потрібна лише інформація, Гайді.
Ніяких стосунків або контактів.
Що б ці хлопці не пережили, ми маємо це дізнатися.
Ні, я розумію. Щодо...
Судячи з твоїх слів, не розумієш.
Тож повернути на сто вісімдесят градусів, гаразд?
Так, добре.
Я просто думала...
- про точні дані. - Гайді, якщо в Міноборони
я скажу слово «інтегральний»? Уявляєш...
Я не знаю, що вони зроблять.
Має бути реальне підтвердження концепції,
купа даних, щоб люди, які займаються асигнуваннями,
закрили роти, перестали викручуватися
і почали процедуру затвердження.
ПОВЕРНЕННЯ РОЗУМНА ІНІЦІАТИВА
Ось наша ціль. Розумієш?
- Розумію. - Ти рок-зірка, Гайді.
Я серйозно, це чудова робота.
Мені потрібна агресивність, постійна увага від тебе,
і в нас все буде гаразд. Добре?
Добре, домовились. Дякую, Коліне.
Гаразд, я біжу в аеропорт. Політ триватиме 22 години.
Гарної подорожі.
Хлопці, а це що таке?
- Не можна, щоб на підлозі було лайно. - Це все, Коліне? Я просто...
Я поспішаю додому.
Це поїде до Америки, зрозуміло?
Розумієте, в США?
- Тож все має бути прибрано. - Коліне, ти це мені?
Приміщення має бути стерильним.
Стерильне, чисте.
- Як сказати «стерильний»... - Гаразд, я кладу слухавку...
Зажди, Гайді!
- Я згадав, що хотів спитати. - Чудово.
Ми перевірили біографію буфетників?
Перевіряли кого?
Буфетників? Ми перевіряли біографію буфетників?
Працівників кафетерію.
Я не знала, що це мої обов'язки...
Що? Звичайно, це частина...
Гаразд, послухай, Гайді,
треба бути надзвичайно ретельними з харчуванням.
Тепер ти моя контактна особа там.
- Так, звичайно. - Це чудово!
Ти маєш зайнятися цим вже сьогодні.
Буфетники, постачальники, все таке.
Біографії, повна перевірка усіх.
Усе має бути бездоганно, зрозуміло?
Добре, я займуся цим зараз.
Гаразд. Я маю йти.
Гей, Гайді. Ти впораєшся. Удачі.
ДЗЕРКАЛЬНИЙ СТАВОК
- Привіт. - Привіт! Я тут.
- Як приємно пахне. - Це качо-е-пепе.
Чудово. Швиденько закінчу роботу нагорі.
Я повернуся.
Смакота, дякую.
Вже трохи прохололо, але...
Вибач. Я пробула нагорі довше, ніж очікувала.
Я мала перевірити дещо для Коліна.
- Він мікроменеджер? - Ні, він не...
Колін дуже зайнятий. У нас купа роботи.
Ясно. Ну, ти тепер тут.
Чим ти сьогодні займався?
Я сьогодні прогулявся пішки.
Дійшов до того маленького аеродрому.
Той, що біля шосе? Це майже вісім кілометрів.
- Справді? - Так. Ти туди дійшов?
Виходить, що так.
На злітній смузі був літак.
Біля літака стояв пілот
з документами і кавою.
І я подумав: «Чи міг би я так?»
Що?
Жити, як він. Літати скрізь і повертатися сюди.
Тут так чудово.
- Потім ми поговорили. - Хто?
- Ну... - Ти з пілотом?
Так, він сказав, що тут є льотна школа,
недалеко звідси.
Ентоні,
я вдячна, що ти допоміг із переїздом.
- Так. - Зажди.
Перш ніж ми почнемо розмову...
У тебе є куди повернутися.
- Справді? - І в тебе є робота...
У Keebler? Я ненавиджу цю роботу.
- Гаразд... - Зажди, Гайді...
- Ми вже майже рік разом. - Рік?
Ми почали переписуватися в серпні. Отже...
- Гаразд. - Так. Десять місяців. Але...
Знаю, ти казала, що не хочеш ускладнювати.
- Так. - Я розумію.
Але насправді ти надихаєш мене.
Після всіх невдач,
ти виїхала з того міста і знайшла покликання.
Ти допомагаєш тим хлопцям. І в тебе це виходить.
Я тебе надихаю...
- Перепрошую. Я... - На що я тебе надихаю?
Почати все з початку.
Розумієш…
Залишити минуле позаду. Як ти. Але бути разом.
Тобто, ви вже були на керівній посаді?
- Так. - Це добре.
І ви не проти працювати ночами?
- Ночами? Ні. Я зможу. - Добре.
Здається, у вас небагато досвіду в цій галузі.
- Це так? - Так, це правда.
Але я дуже швидко вчуся.
Мені це подобається.
Гаразд, на цьому все.
Дякуємо, що завітали, ми дамо вам знати.
Дякую.
Це було чудово. Дуже добре.
Особливо тоді,
коли ти запитав мене про досвід роботи в магазині,
бо це інтерв'ю, по суті,
це розмова. Це вулиця з двостороннім рухом.
Усе було чудово. Дякую.
- Так. - Молодець.
- Молодець, чуваче. - Дякую.
Ти його порвав.
За кілька років станеш помічником менеджера.
А ще за пару років...
Помічником регіонального менеджера.
Подивимось. Як щодо Рейні?
Так, Рейні.
Ти тут вже четвертий тиждень, так?
- Так. - Добре.
За місяць зможеш робити це насправді.
Працювати в магазині взуття?
На твій розсуд, це може бути хорошим тренуванням.
Гаразд, почнімо.
- Чудово! Вітаю. Привіт. - Привіт.
Це мій взуттєвий магазин. Я його власник.
Усього цього?
Можна подивитися ваше резюме? Дякую.
Гаразд. Я бачу, що ви служили в армії.
- Так. - Це чудово.
Нам це подобається. То чого ви навчилися в армії,
що могли б застосувати в роботі в магазині взуття?
Небагато, чесно кажучи.
Хоча б спробуйте, добре?
Я був у пустелі. Там мало магазинів взуття.
Я пригадую, що минулого тижня ти говорив
про комунікацію між членами команди.
І як це важливо для вас, хлопці.
Справді?
Рейні, розваж мене трохи. Гаразд? Будь ласка.
Я не знаю, взуття...
Треба підібрати правильний розмір, інакше можна занести інфекцію.
Гаразд, це добре. У цьому щось є.
Можеш розказати більше?
У мене була пара черевиків.
Вони були замалі, а я був лінивий
- або впертий... - Лінивий і впертий.
Повний комплект.
Що ти, в біса, сказав?
Не хвилюйся. Годі. Не звертай уваги.
Повернімося до взуттєвої крамниці.
Рейні.
Про що ти казав? Про інфекцію?
Тож я продовжував їх носити,
з часом здер шкіру з великого пальця ноги.
Потім з'явився грибок, і почалася інфекція...
Кожний, хто бачив його, казав:
«Ти здурів? Ти можеш втратити палець».
Отже, так... Взуття.
Було цікаво.
Так, особиста історія — це завжди...
Я відчуваю, що в такому середовищі...
Я розумію, що ми тут намагаємося зробити. Це зайве.
- Що зайве? - Це. У мене є робота.
У тебе є робота?
Рейні, ми говоримо про те, що буде з тобою далі.
- Твій наступний етап. - Наступний етап?
Усе моє довбане життя там, Крейгу.
Це вправа, щоб допомогти тобі...
Я розумію, що це таке, і це смішно.
- Що смішного? - Це все. Ти.
Заспокойся, Рейні.
Годі, заспокойтеся!
Лайно.
Давайте перепочинемо.
Потім Шраєр відтягнув мене.
А що було далі?
Далі? Нічого.
Радник відправив нас до кімнат, а мені сказав прийти сюди.
І що ви відчуваєте?
Щодо чого?
Щодо того, що відбулося.
Напевно, сором.
Чому?
Бо я втратив контроль над собою.
- Але він вдарив вас. - Ні.
Ні, він вдарив.
Тут так написано.
«Круз підійшов до Рейні,
- який вдарив Круза...» - Я знаю...
Я не схильний так реагувати.
І це вас бентежить?
Так.
Розумієте,
на Рейні навалилося всяке лайно,
він зірвався.
Таке буває. Зі мною теж.
Як це буває з вами?
По-різному.
Наведіть приклад.
Здебільшого у мене бувають образи,
що я міг би зробити з собою.
Це через напруження.
Це точно.
Гаразд, ось приклад.
Я б не став цього робити, але...
У мене в кімнаті стоїть стіл.
Він дерев'яний із гострими кутами.
Коли я приїхав, не знаю чому,
я уявив себе сидячим у кріслі,
і як я, відкинувшись назад,
б'юся лобом у кут столу.
Врізаючи сюди.
Але...
Це вже занадто.
Таке не завжди буває.
Як часто?
Перепрошую, це птах.
Він зараз замовкне.
Це неймовірно.
Ні, це зводить мене з розуму.
Він якогось такого виду, що охороняють. Його не можна чіпати.
Я можу розібратися з ним, якщо хочете.
- Справді? - Без питань.
Уночі. У камуфляжі.
Він прокинеться в заповіднику. І всі задоволені.
Це добре.
Я довіку була б у боргу перед вами.
Бачите?
Його вже немає.
Убив силою думки.
Дякую.
А як ви спите?
У вас є з цим проблеми?
Трохи.
Нічні жахи, щось таке.
Це нормально.
Можливо, комусь потрібен сусід по кімнаті.
Ви про що?
Хлопці, які потрапляють сюди,
живуть окремо від свого підрозділу,
від цього стає надто тихо.
Ми можемо попитати.
Можна.
Може, Шраєр?
Так, я не проти. Це дозволено?
Звичайно.
Ми тут, щоб допомогти вам.
Якщо це на користь, так і зробимо.
У ТОВСТОГО МОРГАНА
У мене є дві хвилини.
- Я вдячний за співпрацю. - Відійдемо трохи?
- Звичайно. - Дякую.
Отже?
Ви працювали над програмою «Повернення» на базі в Тампі?
Багато років тому. Я це вже казала. До чого це?
Мій відділ отримує і розглядає скарги.
Я перевіряю деякі звинувачення...
- Щодо мене? - Це...
- Ні. - Добре, тоді...
Але ви були там адміністратором?
Консультантом.
Ясно, консультантом.
А чому ви покинули ту роботу?
Я звільнилася.
Чому?
Мама отримала травму.
Я мала подбати про неї.
Ви залишили роботу в Тампі через травму мами.
Тепер працюєте в кафе?
Це те, що я змогла знайти.
- Я повернулася додому... - Через травму матері.
Так.
Чи знає ваш роботодавець...
- Як це все пов'язано? - Я лише...
- Ви не хотіли говорити всередині... - Гей!
Так.
- Усе гаразд? - Так.
- Справді?
Я зараз повернуся.
- Добре. - Дякую.
Мені трохи незручно.
У мене була кар'єра, довелося повернутися.
Тепер я займаюся цим.
Якими були ваші обов'язки?
Я була консультантом, я ж кажу.
Чим саме ви займалися?
Я працювала з солдатами. Як психолог.
Чесно кажучи, я мало що пам'ятаю.
Я була...
Це мені не підійшло. Ми закінчили?
Пані Бергман,
я намагаюся щось дізнатися про ту програму.
- Я не тисну на вас... - Я не відчуваю тиску.
Ваші клієнти були там
добровільно чи...
Я не знаю.
Ви не знаєте?
У вас є значок?
Ви маєте якесь посвідчення особи?
У мене є візитівка.
Як я вже казав, ми отримали скаргу.
Це було чотири роки тому.
Під час вашого перебування там і особливо щодо...
«Один із солдатів хоче піти,
він хоче додому, але його не відпускають».
Я хочу спитати,
ці люди були там добровільно...
Я відповіла. Я маю працювати.
Чому ви не хочете...
Я не відмовляюся. Я не пам'ятаю.
Ви нічого не пам'ятаєте про роботу?
Я вже сказала вам.
Як щодо Волтера Круза?
Ви пам'ятаєте його?
Ні.
Переклад субтитрів: Кирило Гаращук
Творчий керівник Руслан Поліщук ук