Hemkomst
Kom in.
Hej. Är det du som är Walter?
-Ja, Heidi? -Ja.
Okej.
Vad fint.
Det där?
Ja.
Tycker du om fisk?
Inte direkt. De var här när jag kom hit.
Jag har beslutat att det är lugnande.
Jag känner mig rätt lugn.
Bra.
Varsågod och sitt.
Vi kan börja, och om du inte misstycker,
skulle jag vilja spela in det, så att jag kan återgå till det.
-Det går bra. -Bra.
Och...
Den här är ny och lite förvirrande.
Jag ber om ursäkt.
Så där.
Det är den 10 april, 2018, det här är Heidi Bergman,
med Homecoming-patienten, Walter Cruz. Vecka ett, session ett.
AVSNITT ETT OBLIGATORISKT
Mrs Trotter?
Hallå?
Ja. Drick lite kaffe.
AJ, vi har pratat om det här.
Jag behöver bara din hjälp med en grej.
Jag jobbar här. Vi svindlar inte folk...
Varför tror du att det är ett svindleri?
-För att det är det. -Heidi.
En fråga på måfå,
hade du velat veta ifall du kunde dubbla eller tredubbla din nettoförmögenhet?
Låter det som ett svindleri?
Du kan inte tredubbla nåt som är noll, AJ.
Ser du? Stick härifrån.
Vet ni vad ni vill ha?
-Nej, jag... -Ingen fara.
-Jag kommer tillbaka. -Ursäkta. Jag är inte här för att äta.
Heidi? Är det så du heter?
Ja.
Heidi Bergman, korrekt?
Ja, känner jag er?
Jag är Thomas Carrasco, med FDGI.
-Vad för nåt? -Försvarsdepartementet,
generalinspektörens kontor?
Är det en fråga?
Nej, ursäkta, det är det.
Och du är Heidi Bergman?
Var du anställd vid Homecomings rehabiliteringscenter?
Ja, för många år sen.
-Hur många? -Hur många vad då?
För hur många år sen jobbade du på centret?
Jag vet inte, fyra kanske? Vad rör det sig om?
Vi har mottagit ett klagomål om programmet,
och du står som administratör, så...
Jag kan inte...
Soldaterna du behandlade där,
hur var de...
Ni kan väl gå ut,
så tar jag rast och kommer och pratar med er?
-Visst. Nu? -Ja, jag ska bara...
-Vi träffas bara där ute? -Utanför dörren.
-Vi träffas precis utanför? -Ja.
-Dörren. -Precis utanför.
Walter Cruz, 26 år gammal, tre tjänstgöringsvändor.
-Du kom hit, när, i fredags? -Ja, i fredags.
Fantastiskt. Det är meningen att jag ska läsa ett välkomnande.
Och jag varnar dig att det är väldigt tråkigt.
-Okej. -Okej.
"Välkommen, Walter Cruz, till Homecomings rehabiliteringscenter.
Låt mig först tacka dig,
å presidentens och en tacksam nations vägnar,
för din värdefulla tjänst.
Vi tackar dig för att du hållit oss säkra."
Det är smörigt, jag vet.
Nej. Det är okej.
"Jag heter Heidi Bergman,
och jag är din handläggare i denna återanpassningsprocess.
Vår anläggning är en säker plats
där du kan bearbeta din militära erfarenhet
och återbekanta dig med det civila livet
i en övervakad miljö."
Vilket innebär att jag hjälper dig att gå tillbaka till det dagliga livet.
Jobbmässigt, hälsomässigt...
Jag arbetar för dig, i princip.
-Okej. -Det enda...
Jag vill inte säga "obligatoriska", men...
Men obligatoriska.
Jag antar det.
Det enda som är obligatoriskt är gruppmåltiderna i kafeterian,
arbetsgrupperna, som du kommer att höra talas om,
och de här mötena med mig. Som förhoppningsvis inte blir för jobbiga.
Ja, det låter bra.
Jag vill foga mig efter allt det här.
Foga dig?
Nej, jag menar, jag vet varför jag är här.
Du vet, andra killar, de kom hem
och blev jätteivriga och bara kastade sig in i allt, och sen...
Sen fick de problem.
Jag vill inte sluta som de. Men jag är ivrig.
Ivrig att vad då?
Bara, du vet, att ha ett liv.
Ett enkelt liv, med saker att göra.
Jag vill inte förpesta saker här med mina problem,
min stress eller vad som helst, så...
Jag bara...
Jag vill lägga allt bakom mig.
Jag förstår.
Och du bekräftar att ditt deltagande
i Homecoming-initiativet är frivilligt och ej påtvingat?
Jag vill bara att du bekräftar det verbalt.
Ja, det gör jag.
Det här är Heidi Bergman med Walter Cruz.
Jag ser inga hinder att godkänna Cruz
för undergruppsplacering och sätta honom på...
-Hej, Colin? -Heidi?
Det är dålig täckning. Är du där?
-Jag är här. Hör du mig? -Ja.
Knappt.
Kan jag hjälpa dig med nåt?
Fan, vad var det jag skulle fråga?
Nix, det är totalt borta nu. Vad skulle jag...
-Fan. -I alla fall, jag är vid det nya labbet.
Hur ser det ut därborta?
Allt fungerar och rullar på.
Vi får konsekvent tillgång nu.
Vad bra.
Du kan bara fokusera på att jobba med killarna.
Och det är samma medicin? Det är ingen förändring i...
Heidi, låt oss inte prata om det på anläggningen.
Nu när killarna har flyttat in, bör vi vara diskreta.
-Visst. -Du, hur går det därborta?
-Tja... -Ja, jag vet,
en kontorsbyggnad är inte en idealisk klinisk miljö.
Nej, det är okej. Personalen har varit väldigt hjälpsam.
Och vi har fått alla kontorsgrejer ur vägen...
Och dekoren, Heidi? Vibben...
-Jag sa att vi vill ha hipp men maskulin. -Visst.
-Hur ser det ut? -Det ser bra ut, ja.
Inredaren har gjort ett bra jobb.
Perfekt.
Det kommer att bli bättre
så snart vi fått resultat.
Visst. Killarna tycks inte ha nåt emot det. Och...
Men du förstår att det brådskar, va?
-Vi behöver data, det är avgörande. -Självklart.
Vi har presentationen på försvarsdepartementet om sex veckor.
Vi måste ha allt under kontroll vid det laget. Uppfattat?
-Uppfattat. -Okej.
Hur snart tror du att du kan ha den klar åt mig?
Vad då?
Datan, Heidi! Du trycker på där, va?
Absolut. Och jag tror att vi ser...
För vi måste vara kirurgiskt precisa här.
-Allt de här killarna minns. -Ja.
Vi måste finkamma skiten.
Absolut. Jag bara...
Om du bara kan ge mig en sekund,
jag hade just en session, faktiskt, med Walter Cruz,
han är en toppenkandidat. Väldigt ivrig att vara...
Nej, Heidi. Jag har inte tid.
Jag måste vara på flygplatsen om 32 minuter.
Det går fort.
Jag tänkte bara, att när det gäller att vara noga,
och medvetna, att vi kanske kunde ta en mer holistisk inställning
under behandlingens första stadier?
Holistisk?
Det känns som att vi bara kastar ut dem i processen,
utan att utveckla en relation, och jag...
Jag stoppar dig där.
Okej.
Vad vi vill ha här, är information.
Inga relationer, ingen anknytning.
Vad än dessa män håller tyst om, är precis det vi behöver veta.
Nej, det förstår jag. Jag bara... När det gäller...
Enligt vad du just sagt, gör du inte det.
Jag vill att du gör en helomvändning på det här.
Okej.
Jag tänkte bara på...
-Att förbättra datan. -Om jag kommer till försvarsdepartementet
Och säger saker som "holistisk". Vet du vad de...
Nej. Jag vet inte ens vad de skulle göra.
Vi behöver ett verkligt konceptbevis här,
bara en massa data att kasta på anslagsfolket,
så att de håller tyst, slutar slingra sig,
och startar godkännandeprocessen.
Det är vårt mål. Uppfattat?
-Uppfattat. -Du är en rockstjärna, Heidi.
Jag menar allvar, arbetet är fantastiskt.
Jag behöver bara den där aggressiva fokuseringen från dig,
och det kommer att gå bra.
Visst. Tack, Colin.
Jag rusar till flygplatsen. Flygresan tar typ 22 timmar.
Trevlig resa.
Hörrni, vad i helvete var det där?
-Vi kan inte ha en massa skit på golvet. -Var det allt, Colin? Jag bara...
Jag blir sen hem.
De här grejerna ska till Amerika.
Du vet, USA?
-Ja, det måste vara rent. -Colin, pratar du med mig?
Det här måste vara en totalt steril anläggning.
Steril. Ren.
-Hur fan säger man "steril" på... -Jag tänker lägga på och...
Vänta, Heidi!
-Jag minns vad jag tänkte fråga. -Bra.
Körde vi nån bakgrundskontroll på kafeteriapersonalen?
Bakgrundskollade vilka?
Bakgrundskollade vi kafeteriapersonalen?
De som jobbar i kafeterian.
Jag visste inte att det var mitt jobb...
Va? Självklart är det ditt...
Hör på,
vi måste vara extremt noggranna med matserveringen.
Du är min huvudperson därborta.
-Ja, absolut. -Så bra!
Jag vill att du tar hand om det ikväll.
Kafeteriapersonal, leverantörer, vad som helst.
Bakgrundskontroller, från A till O.
Vi måste vara sömlösa med detta, uppfattat?
Jag fixar det. På en gång.
Bra. Måste lägga på.
Du, Heidi? Du är fantastisk. Fist bump.
-Hej. -Hej! Här inne.
-Nåt luktar gott. -Det är cacio e pepe.
Härligt. jag har bara lite jobb att göra klart däruppe.
Jag kommer snart.
Det här är gott, tack.
Det är lite kallt nu, men...
Förlåt. Jag var däruppe mycket längre än väntat.
Jag var tvungen att kolla några grejer åt Colin.
-Är han detaljinriktad? -Nej, han är inte...
Colin har mycket att göra. Vi har en massa saker att beta av.
Men nu är du här.
Vad har du gjort idag?
Jag tog en fantastisk promenad faktiskt.
Ut till det lilla flygfältet.
Förbi motorvägen? Det är åtta km bort.
-Är det? -Ja. Gick du dit?
Ja. Jag antar det.
Det var ett jetplan på banan.
Och piloten, han lutade sig mot planet,
med en tidning och en kaffe.
Och jag tänkte: "Jag undrar om jag kunde göra det."
Vad då?
Leva så. Flyga överallt, komma tillbaka hit.
Det är vackert här.
-Vi började prata. -Vilka?
-Tja... -Du och piloten?
Ja, och han sa att det ligger en flygskola
inte långt härifrån.
Anthony,
jag uppskattar verkligen att du kom hit för att hjälpa mig flytta.
-Det gör jag. -Vänta.
Innan vi börjar prata så här...
Du måste återvända till ditt liv.
-Måste jag? Verkligen? -Ja, och ditt jobb...
På Keebler? Jag hatar det jobbet.
-Okej... -Vänta, Heidi...
-Vi har varit tillsammans i ett år nu. -Ett år?
Vi började messa i augusti. Det blir...
-Visst. -Tio månader. Men...
Och jag vet att du vill hålla det okomplicerat.
-Det gjorde jag. Det gör jag. -Jag vet.
Men sanningen är att du inspirerar mig.
Efter alla misslyckanden,
kom du ifrån den där stan och hittade ett kall.
Du hjälper de där killarna. Och äntligen går det bra för dig.
Jag inspirerar dig...
-Förlåt? Jag... -Hur inspirerar jag dig?
Till att få en nystart.
Du vet.
Lämna det förflutna bakom sig. Som du gör. Men, tillsammans.
Har du haft en ledarposition tidigare?
-Det stämmer. -Det är bra.
Och du har inget emot att jobba kvällar?
-Kvällar? Nej. Det klarar jag. -Okej.
Du tycks inte ha mycket erfarenhet på det här området.
-Stämmer det? -Det stämmer.
Men jag lär mig snabbt.
Det gillar jag.
Det blir bra.
Tack för att du kom, vi hör av oss snart.
Tack.
Det där var verkligen bra.
Det var fantastiskt. Jag gillade biten
när du frågade om min erfarenhet av att jobba i affären,
för att en intervju, det är ett samtal,
i princip, eller hur? Det går åt båda hållen.
Det var väldigt bra. Tack så mycket.
-Okej. -Bra jobbat.
-Bra jobbat, kompis. -Tack, kompis.
Du satte den.
Om ett par år är du biträdande chef.
Och om ytterligare ett par år...
Biträdande regionchef.
Få se. Rainey?
Ja, Rainey.
Du är på vecka fyra, stämmer det?
-Ja. -Okej.
Om en månad kan du göra det här på riktigt.
Jobba i skoaffär?
Vad du än väljer att göra så är det här bra övning.
Låt oss börja.
-Bra! Välkommen. Hej. -Hej.
Det här är min skoaffär. Jag äger den.
Allt detta?
Kan jag få se ditt CV, tack?
Jag ser att du tjänstgjort i det militära.
-Ja, det gör jag. -Vad bra.
Det gillar vi. Lärde du dig nåt i armén
som du skulle kunna använda här i skoaffären?
Inget speciellt, faktiskt.
Försök bara.
Det var en jävla öken. Det fanns inte många skoaffärer.
Förra veckan minns jag att du pratade
om kommunikation mellan gruppmedlemmar.
Och hur viktigt det är för er killar?
Gjorde jag?
Rainey, spela med lite. Snälla.
Jag vet inte, skor...
Man måste ha rätt storlek, annars kan man få en infektion.
Det är bra. Det ligger nåt i det.
Kan du berätta mer om det?
Jag hade ett par stövlar.
De var för små för mig, och jag var lat
-eller envis eller nåt... -Lat och envis.
Du är hela paketet.
Vad fan sa du?
Bry dig inte om det. Utestäng det.
Vi stannar här, i skoaffären.
Rainey?
Vad var det du sa? Du pratade om infektion.
Ja, jag hade dem på mig hela tiden,
och efter ett tag ramlade allt skinn av från stortån.
Och sen fick jag en svampinfektion och det blev bara värre...
Och när jag väl lät nån titta på det, sa de:
"Vad fan är det för fel på dig? Du har nästan tappat tån."
Skor.
Det var intressant.
Ja, personliga anekdoter är alltid...
Men i en sån här miljö tror jag...
Jag fattar vad vi håller på med. Det är onödigt.
-Vad är onödigt? -Det här. Jag har ett jobb.
Har du ett jobb?
Vi pratar om det som kommer härnäst.
-Nästa kapitel. -Nästa kapitel?
Hela min jäkla bok är därborta, Craig.
Det här är bara en övning för att hjälpa dig...
Jag förstår vad det är och det är löjligt.
-Vad är löjligt? -Det här. Du.
Lugna dig, Rainey.
Slappna av!
Fan.
Andas lite.
Sen drog min polare Shrier mig därifrån.
Vad hände sen?
Sen? Ingenting.
Kuratorn sa åt oss att gå till våra rum och sen sa han åt mig att gå hit.
Vad känner du inför det?
Inför vad?
Det som just hände.
Generad, antar jag.
Varför då?
För att jag tappade kontrollen. Över mig själv.
-Men han slog dig. -Nej, det gjorde han inte.
Jo, det gjorde han.
Det står här.
"Cruz konfronterade Rainey
-som slog Cruz på..." -Ja, jag vet, men...
Det är bara inte likt mig, att reagera så där.
Och det oroar dig?
Ja. Det gör det.
Jag menar,
Rainey har uppenbarligen sin egen skit att handskas med,
och då rann det över.
Det händer oss alla ibland. Mig också.
Hur händer det dig?
På olika sätt.
Ge mig ett exempel.
Det är mest att jag får infall,
att göra saker mot mig själv.
Det är bara spänning.
Visst.
Här är ett exempel.
Jag skulle inte göra det, men...
Det finns ett skrivbord i mitt rum.
Det är av trä och har skarpa kanter.
Och när jag först kom hit, jag vet inte varför,
föreställde jag mig att jag satte mig på en stol
och lutade mig hela vägen bakåt,
och smällde pannan i hörnet på bordet.
Liksom bara tryckte in det här.
Men...
Det var ett extremt infall.
Det är inte alltid så.
Hur ofta, skulle du säga?
Jag är ledsen, det är en fågel.
Han slutar strax.
Det är otroligt.
Nej, det gör mig galen.
Han är nån sorts skyddad art. Och vi kan inte röra honom.
Jag kan ta hand om honom om du vill.
-Jaså? -Inga problem.
Mitt i natten. Helkamouflage.
Han vaknar i Everglades National Park. Alla vinner.
Det skulle jag gilla.
Ärligt talat, jag skulle vara dig evigt tacksam.
Ser du?
Borta.
Jag kan döda med tanken.
Tack.
Och sömnen?
Har du några problem med den?
Ja, lite.
Mardrömmar, såna grejer.
Det är väldigt normalt.
Vi kan se om nån av killarna vill dela rum i några nätter.
Vad menar du?
För vissa, när de först kommer hit
och har ett rum för sig själva, separerade från sitt förband,
kan det bli lite för tyst.
Vi kan fråga runt.
Kanske.
Kanske Shrier?
Det skulle vara okej för mig. Är det tillåtet?
Självklart.
Vi är här för att hjälpa er med rehabiliteringen.
Finns det nåt som hjälper, fixar vi det.
Jag har två minuter.
-Jag uppskattar ditt samarbete. -Backa undan från dörren lite?
-Visst. -Tack.
Nå?
Jobbade du på Homecoming, på Tampa-anläggningen?
Ja, för flera år sen. Det sa jag. Vad handlar det om?
Min avdelning, vi kartlägger och granskar klagomål.
Och just nu granskar jag anklagelser...
-Om mig? -De...
-Nej. -Då så...
Men du var administratör där?
Jag var en kurator.
Kurator.
Och varför lämnade du jobbet?
Jag sa upp mig.
Varför det?
Min mamma skadade sig.
Jag kom hem för att ta hand om henne.
Du slutade ditt jobb i Tampa för att din mamma skadade sig.
Och nu jobbar du här, på restaurangen?
Ja, det var vad jag kunde få tag på.
-Jag måste åka hem och... -För att din mamma skadade sig.
Ja.
Är din nuvarande arbetsgivare medveten...
-Vad har det med nåt att göra? -Jag bara...
-Du ville inte prata därinne och... -Hallå!
Ja.
-Är du okej? -Ja.
-Säkert?
Ja, jag kommer om en sekund.
-Okej. -Tack.
Det är lite genant.
Jag hade en hel karriär och sen måste jag komma tillbaka.
Och nu jobbar jag här. Okej?
Vilka var dina uppgifter där?
Jag var en kurator, har jag sagt.
Och vad innebar det?
Jag jobbade med soldater. Deras psykiska hälsa.
Jag kommer faktiskt inte ihåg så mycket.
Jag var...
Det passade mig inte. Är vi klara?
Ms Bergman,
jag försöker bara skaffa grundläggande information om programmet.
-Det är inte min avsikt att uppröra... -Jag är inte upprörd.
Kan ni säga om era klienter var där
frivilligt eller...
Jag vet inte.
Ni vet inte?
Har ni nån bricka?
Nån form av identifikation?
Jag har ett visitkort.
Vi har alltså fått ett klagomål.
Det här var för fyra år sen.
Under er tid där och speciellt den där...
"En av soldaterna, han vill åka därifrån,
han vill åka hem, men de låter honom inte."
Min fråga är:
var männen där frivilligt...
Jag har svarat på din fråga. Jag måste verkligen gå in.
Finns det nåt skäl till att ni vägrar...
Jag vägrar inte, jag minns inte.
Minns ni ingenting om ert jobb?
Det har jag redan sagt.
Och namnet Walter Cruz?
Minns ni honom?
Nej. ni honom?