REINTEGRARE
Intră!
Bună. Walter?
- Da, bună! Heidi? - Da.
În regulă.
Drăguț...
Chestia aia?
Da...
Îți plac peștii?
Nu neapărat. L-am găsit aici.
E liniștitor.
Simt că mă liniștește.
Bine.
Ia loc, te rog!
Putem începe și, dacă ești de-acord,
aș vrea să înregistrez ședința.
- În regulă. - Perfect.
Și...
E o chestie nouă, care mă cam zăpăcește.
Îmi cer scuze.
Gata.
10 aprilie 2018, sunt Heidi Bergman,
discut cu clientul Walter Cruz. Săptămâna unu, ședința unu.
EPISODUL UNU OBLIGATORIU
Dnă Trotter?
Hei!
Beți niște cafea.
AJ, am vorbit despre asta.
Trebuie să mă ajuți cu un lucru.
Muncesc aici, nu escrocăm oamenii...
Nu e o escrocherie. Unde vezi asta?
- Peste tot. - Heidi!
Heidi, întrebare:
Ai vrea să știi dacă poți să-ți dublezi sau triplezi venitul?
Unde vezi tu escrocherie?
Nu poți tripla nimic, AJ.
Vezi? Fugi de-aici!
Știți ce vreți?
- Nu, eu... - Nu vă grăbiți.
- Mă întorc. - Scuze, n-am venit să mănânc.
Heidi? Așa vă cheamă?
Da.
Heidi Bergman, corect?
Da. Vă cunosc?
Sunt Thomas Carrasco, de la MABIG.
- De unde? - Ministerul Apărării.
Biroul Inspectorului General?
Mă întrebați pe mine?
Nu, scuze.
Sunteți Heidi Bergman?
Ați lucrat la Centrul de sprijinire a tranziție Homecoming?
Da, acum niște ani.
- Câți? - Ce anume?
Acum câți ani ați lucrat la Homecoming?
Nu știu, vreo patru. Despre ce e vorba?
Am primit o plângere cu privire la acel program,
iar dv. figurați pe listă...
Eu nu...
Soldații tratați acolo...
Cum au fost...
Mai bine mergeți afară,
iar eu iau o pauză și vin să vorbim.
- Sigur. Acum? - Da.
- Ne vedem afară? - Afară.
- Ne vedem afară? - Da.
- La ușă. - Afară. La ușă.
Bun. Walter Cruz, 26 de ani, trei stagii.
- Te-ai întors vineri? - Da, vineri.
Minunat. Trebuie să-ți citesc un mesaj de bun venit.
Te avertizez, e foarte plictisitor.
- Bine. - Bun.
„Bun venit, Walter Cruz, la Centrul de sprijinire a tranziție Homecoming.
„Dă-mi voie să-ți mulțumesc
„în numele președintelui și al națiunii recunoscătoare
„pentru serviciul tău prețios.
„Îți mulțumim că ne aperi.”
E siropos, știu.
Nu, e în regulă.
„Mă numesc Heidi Bergman
„și sunt consiliera ta în procesul de reintegrare.
„Serviciul nostru e un loc sigur
„unde să-ți procesezi experiența militară
„și să te familiarizezi din nou cu viața civilă
„într-un mediu controlat.”
Adică să te integrăm din nou, acum, că te-ai întors.
Carieră, sănătate...
Practic, lucrez pentru tine.
- Bine. - Bun, deci singura...
Nu vreau să spun „obligație”, dar...
Dar e obligatoriu.
Da, așa este.
Singurele elemente obligatorii sunt mesele în grup, în cantină,
atelierele, despre care vom vorbi,
și întâlnirile cu mine, care sper să nu doară prea tare.
Sună bine.
Vreau să mă supun regulilor.
Să te supui?
Nu, știu de ce sunt aici.
Ceilalți băieți au venit acasă,
s-au ambalat, au făcut de toate și apoi...
Au avut probleme.
Nu vreau să ajung ca ei. Dar abia aștept.
Ce aștepți?
O viață.
O viață plină, curată.
Nu vreau să poluez lucrurile cu problemele mele,
cu stresul meu sau știu eu...
Vreau doar...
Să dau totul uitării.
Înțeleg.
Și confirmi că participarea ta
la Inițiativa Homecoming este voluntară și fără constrângeri?
Trebuie să-mi confirmi verbal.
Da. Confirm.
Sunt Heidi Bergman, discut cu Walter Cruz.
Cruz poate primi aprobarea
pentru plasarea într-un subgrup și începerea...
- Da, Colin. - Heidi?
Conexiunea e proastă. Mă auzi?
- Sunt aici. Mă auzi? - Da.
Da, dar abia te aud.
Te pot ajuta cu ceva?
Ce voiam să te rog?
Am uitat, nu mai știu. Ce voiam?
- La naiba! - În fine, sunt în noul laborator.
Cum merge treaba acolo?
Totul e în regulă.
Avem provizii solide de-acum.
Asta-i bine.
Poți să te concentrezi pe lucrul cu băieții.
E aceeași medicație? Nu s-a schimbat nimic în...
Heidi, hai să nu folosim acel cuvânt aici.
Acum, că băieții s-au mutat aici, ar trebui să fim discreți.
- Bine. - Cum merge acolo?
- Păi... - Știu.
O clădire de birouri nu este mediul clinic ideal.
Nu, e în regulă. Personalul ne-a ajutat.
Și am scăpat de tot mobilierul de birou.
Și decorul? Atmosfera?
- Am cerut-o șic, dar masculină. - Da.
- Cum arată? - Arată bine.
Decoratorul a făcut treabă bună.
Perfect!
O să căpătăm mai multă legitimitate
de cum avem ceva rezultate.
Da. La drept vorbind, băieților nu le pasă...
Dar înțelegi care-i graba, nu?
- Avem nevoie de informații. - Sigur.
Avem prezentarea aia la Apărare peste șase săptămâni.
Trebuie să fie totul gata până atunci. Ne-am înțeles?
- Înțeles. - Bine.
Cât de repede crezi că poți să mi le dai?
Ce să-ți dau?
Informațiile, Heidi. Te ocupi de asta, nu-i așa?
Absolut. Cred că deja se văd...
Trebuie să lucrăm chirurgical.
- Tot ce-și amintesc băieții ăștia. - Da.
Trebuie să lucrăm cât se poate de precis.
Da, bineînțeles, doar că...
Dacă mă lași o secundă...
Tocmai am avut o ședință cu Walter Cruz.
Este un candidat foarte bun. Chiar își dorește...
Nu, Heidi... Nu prea am timp.
Trebuie să ajung la aeroport în 32 de minute.
Termin repede.
Mă gândeam că, dacă tot ai spus să fim preciși,
poate că ar trebui să încercăm o abordare mai holistică
în fazele inițiale ale tratamentului.
Holistică?
Simt că-i aruncăm în proces
fără să dezvoltăm o relație, iar eu...
Heidi? O să te opresc.
Bine.
Noi căutăm informații, Heidi.
Nu relații, nu legături.
Vrem să știm ce informații dețin acești bărbați.
Am înțeles asta, mă refeream la...
Din ce spui tu acolo, n-ai înțeles.
Vreau o schimbare de 180 de grade.
Da, bine.
Mă gândeam doar că...
- Ca să ajut procesul. - Dacă mă duc
și spun „holistic” la Apărare, știi ce-ar face?
Nu, nici nu știu ce-ar face.
Ne trebuie validarea conceptului,
un munte de informații pentru cei de la Buget,
ca să tacă, să nu mai vorbească aiurea
și să ne dea aprobarea.
Homecoming O INIȚIATIVĂ GEIST
Asta este ținta noastră. Clar?
- Clar. - Ești genială, Heidi.
Serios, lucrezi minunat.
Doar că am nevoie de concentrare maximă
și totul va fi bine. Da?
Am înțeles. Mulțumesc, Colin.
Fug la aeroport. Am un zbor de 22 de ore.
Bine, drum bun!
Băieți, ce naiba e asta?
- Ce-i cu mizeria aia? - Asta e tot, Colin?
Ajung târziu acasă.
Chestia asta ajunge în America.
Adică SUA, clar?
- Trebuie să fie curat. - Colin, cu mine vorbești?
Ăsta trebuie să fie un mediu steril.
Steril, curat.
- Cum spuneți voi „steril”... - Eu o să închid.
Heidi, stai!
- Mi-am amintit ce voiam să întreb. - Ce bine!
Am verificat istoricul ajutoarelor de ospătari?
Istoricul cui?
Ajutoarelor de ospătari. Le-am verificat istoricul?
Angajații din cantină.
Nu știam că este treaba mea...
Cum? Normal că este...
Bun. Uite ce e, Heidi...
Trebuie să fim extrem de atenți cu partea de alimentație.
Tu ești vârful meu de lance acolo, nu?
- Da, bineînțeles. - Grozav!
Vreau să te ocupi de asta diseară, bine?
Bucătărie, livrare, totul.
Le verifici tuturor anturajul.
Trebuie să fim impecabili în toate privințele, clar?
Mă ocup de asta imediat.
Bine, trebuie să închid.
Heidi, ești cea mai tare! Batem palma.
IAZUL MIRROR
- Salutare! - Sunt aici.
- Ceva miroase bine. - Este cacio e pepe.
Drăguț! Mă duc sus, să termin ceva.
Mă întorc.
E bun, mulțumesc.
Este un pic rece acum...
Iartă-mă, am stat mai mult decât îmi propusesem.
Am verificat niște chestii pentru Colin.
- E obsedat de amănunte. - Nu e asta...
Colin este un tip ocupat. Avem multe de făcut.
Bine. Dar măcar acum ești aici.
Tu ce-ai făcut azi?
Am făcut o plimbare minunată.
Pe micul aerodrom.
Cel de după autostradă? E la 8 km de-aici.
- Serios? - Da. Ai mers pe jos până acolo?
Da, cred că da.
Mă rog, am văzut un avion pe pistă.
Iar pilotul stătea rezemat de avion,
cu un ziar și o cafea în mână.
M-am întrebat dacă aș putea face asta.
Ce?
Să trăiesc așa. Să zbor peste tot și să mă întorc aici.
E frumos aici.
- Și am intrat în vorbă. - Cine?
- Păi... - Tu și pilotul?
Da, mi-a vorbit de o școală de piloți.
Nu e departe de-aici.
Anthony...
Îți mulțumesc că ai venit aici să mă ajuți cu mutatul.
- Serios. - Stai!
Înainte de asta...
Ai o viață la care să revii.
- Am? Serios? - Da. Și slujba ta...
La Keebler? Detest slujba aia.
- Bine. - Heidi...
- Suntem împreună de un an. - Un an?
Da, am început să ne scriem în august, deci a trecut...
- Da. - Au trecut zece luni...
Știu că ai spus mereu că preferi lucrurile simple.
- Așa este. - Înțeleg.
Dar adevărul e că mă inspiri.
După toate eșecurile alea,
ai plecat din orașul ăla și ți-ai găsit chemarea.
Îi ajuți pe băieții ăia. Lucrurile se mișcă pentru tine.
Te inspir să...
- Ce spui? - Ce anume te inspir să faci?
S-o iau de la început.
Știi ce zic.
Să las trecutul în urmă. Ca tine. Dar împreună.
Deci ai mai fost într-o poziție de conducere?
- Da. - Bun, e bine.
Te deranjează să lucrezi noaptea?
- Nu, pot face asta. - Bine...
Nu pare că ai prea multă experiență în domeniu.
- Adevărat? - Da.
Dar învăț repede.
Bine, îmi place asta.
Bun, ar trebui să fie de-ajuns.
Îți mulțumesc că ai venit, te anunțăm curând.
Mulțumesc.
A fost grozav. A fost perfect.
A fost minunat. Mi-a plăcut partea
în care m-ai întrebat despre experiența mea la magazin,
interviul e o conversație.
Nu-i așa? O stradă cu două sensuri.
Deci a fost bine. Mulțumesc.
- În regulă. - Bună treabă!
- Bună treabă, frate! - Mersi.
Ai fost tare.
În câțiva ani, o să fii manager adjunct.
Și câțiva ani mai târziu...
Manager regional adjunct.
Ia să mai vedem. Rainey?
Da, Rainey!
Ești în a patra săptămâna, nu?
- Da. - Bun.
Deci, peste o lună, vei face asta pe bune.
O să vând pantofi?
Indiferent de alegere, practica îți va prinde bine.
Să-i dăm bătaie!
- Grozav! Bine ai venit! Salut! - Bună!
Ăsta e magazinul meu.
Tot ce-i aici?
Să aruncăm o privire peste CV! Mulțumesc.
Bun. Scrie aici că ai servit în armată.
- Da. - Grozav.
Îmi place asta. Ce-ai învățat tu în armată
care să te ajute în magazinul meu de pantofi?
Nu mare lucru, sincer.
Să încercăm totuși.
Am fost în deșert, nu prea erau magazine de pantofi acolo.
Corect, dar îmi amintesc că spuneai ceva
despre comunicarea între membrii echipei.
Și cât de importantă este asta pentru voi, nu?
Am spus eu asta?
Rainey, fă-mi pe plac, te rog! Bine?
Știu și eu, pantofi...
Dacă n-ai măsura corectă, riști să te infectezi.
Nu râdeți, e bine. E adevărat ce spune.
Poți să-mi spui mai multe?
Aveam perechea asta de bocanci...
Erau prea mici pentru mine, iar mie mi-a fost lene,
- ... m-am încăpățânat. - Leneș și încăpățânat.
Ești plin de calități.
Ce-ai spus acolo?
Nu-ți face griji. Iar voi încetați!
Să ne vedem de treabă. Suntem în magazin.
Rainey?
Despre ce vorbeam? Despre o infecție, nu?
Da, i-am purtat așa,
până când mi s-a cojit pielea de pe degetul cel mare.
Apoi am făcut o ciupercă, s-a infectat...
Când m-am dus la un control, mi-au spus:
„Ce e în capul tău? Era să rămâi fără deget.”
Asta-i chestia cu pantofii.
A fost interesant.
O anecdotă personală e întotdeauna...
Simt că, într-un mediu ca acesta...
Înțeleg ce vrei să faci. Nu e nevoie.
- De ce anume nu e nevoie? - De asta. Am o slujbă.
Ai o slujbă?
Rainey, vorbeam despre ce urmează să faci.
- Următorul capitol. - Următorul?
Cartea mea este acolo, pricepi, Craig?
Este doar un exercițiu care să te ajute...
Înțeleg ce este, este ridicol.
- Ce este ridicol? - Asta! Tu!
Calmează-te, Rainey!
Gata, ușor!
Mă-sa!
Să respirăm un pic.
Apoi Shrier m-a oprit.
Și-apoi ce s-a întâmplat?
Apoi? Nimic.
Consilierul ne-a trimis în camere, iar pe mine, aici.
Ce simți despre asta?
Despre ce?
Despre cele întâmplate.
Sunt stânjenit...
De ce?
Pentru că mi-am pierdut controlul.
- Dar te-a lovit. - Nu m-a lovit.
Ba te-a lovit.
Așa scrie aici.
„Cruz l-a abordat pe Rainey.”
- „Acesta l-a lovit pe Cruz...” - Da, știu.
Dar nu e genul meu să reacționez așa.
Asta te îngrijorează?
Da.
Vreau să spun că...
Rainey are propriile lui rahaturi,
așa că a răbufnit.
Ni se întâmplă tuturor. Inclusiv mie.
Și cum ți se întâmplă ție?
În diferite feluri.
Dă-mi un exemplu.
Am de multe ori niște străfulgerări,
chestii pe care mi le-aș putea face.
E doar tensiune.
Cu siguranță.
Bine, uite un exemplu...
N-aș face asta, dar...
În camera mea, e un birou.
Este din lemn, cu colțuri ascuțite.
Când am ajuns aici, nu știu de ce,
m-am văzut stând pe un scaun,
apoi lăsându-mă mult pe spate
și venind cu putere cu fruntea într-un colț al mesei.
Înfigându-mi-l aici.
Dar...
Știu că a fost ceva extrem.
Nu se întâmplă mereu așa.
Dar cât de des se întâmplă?
Iartă-mă, e o pasăre aici.
Se va opri imediat.
Incredibil!
Mă scoate din minți.
E o specie protejată. Nu avem voie s-o atingem.
Mă pot ocupa de ea, dacă vreți.
- Ai face asta? - Sigur.
În miez de noapte, în camuflaj.
O să se trezească în rai. Toată lumea câștigă.
Mi-ar plăcea asta.
Ți-aș fi îndatorată.
Vezi?
S-a dus.
Am alungat-o cu gândul.
Mulțumesc.
Cum e cu somnul?
Ai probleme cu dormitul?
Da, un pic.
Coșmaruri, chestii din astea.
E normal.
Poate unul dintre băieți vrea un coleg de cameră.
Cum adică?
Unii băieți, când ajung aici,
stau singuri în cameră, separați de unitățile lor.
Și e prea liniște.
Așa că am putea întreba.
Da, poate.
Poate Shrier?
Da, sunt de-acord cu asta. E permis?
Bineînțeles.
Suntem aici să te ajutăm să faci tranziția.
O să facem tot ce implică asta.
MORGAN GRASUL
Am două minute.
- Mulțumesc pentru cooperare. - Dați-vă înapoi un pic.
- Sigur. - Mulțumesc.
Deci?
Deci ați lucrat la Homecoming, unitatea din Tampa?
Da, acum niște ani. Despre ce e vorba?
Departamentul meu studiază și sortează plângerile.
Iar acum mă ocup de niște acuzații...
Împotriva mea?
- Nu. - Atunci...
Dar ați fost administrator acolo, nu-i așa?
Am fost consilier.
Consilier, da.
De ce ați renunțat la slujbă?
Am demisionat.
De ce?
Mama a pățit ceva.
M-am întors acasă să am grijă de ea.
Deci ați renunțat la slujba din Tampa pentru că mama a pățit ceva.
Și lucrați la restaurantul ăsta?
E tot ce-am găsit.
- A trebuit să vin acasă... - Pentru mama dv.
Da.
Angajatorul dv. este la curent...
- Nu văd legătura. - Ziceam doar...
N-ați vrut să vorbim înăuntru...
Da.
- Ești bine? - Da.
- Sigur?
Vin imediat.
- Bine. - Mulțumesc.
E un pic stânjenitor.
Am avut o carieră, apoi a trebuit să mă întorc aici.
Iar acum fac asta.
Care erau îndatoririle dv.?
Eram consilier, v-am spus.
Și ce presupunea asta?
Lucram cu soldații. Pentru sănătatea lor mintală.
Dar nu-mi amintesc mare lucru.
Eram...
Nu mi se potrivea foarte bine. Gata?
Dră Bergman...
Încerc să obțin niște informații de bază despre acest program.
- Nu-mi doresc să agit... - Nu sunt agitată.
Spuneți-mi dacă soldații erau acolo
pe bază de voluntariat sau...
Nu știu.
Nu știți?
Aveți o insignă ceva?
Vreo legitimație?
Am o carte de vizită.
Cum spuneam, am primit o plângere.
Este de-acum patru ani.
Cât încă erați acolo. Este vorba de aceasta...
„Unul dintre soldați vrea să plece,
„vrea să se ducă acasă, dar nu este lăsat.”
Întrebarea mea e asta...
Oamenii aceia erau acolo de bunăvoie...
Am răspuns deja. Trebuie să mă întorc.
De ce refuzați...
Nu refuz, dar nu-mi amintesc.
Nu vă amintiți nimic din munca dv.?
V-am spus deja.
Ce vă spune numele Walter Cruz?
Vă amintiți de el?
Nu.
Redactor Robert Ciubotaru Cruz?