Dále.
Zdravím. Walter?
-Ano, zdravím. Heidi? -Ano.
Dobře.
To je hezké.
Tohle?
Jo.
Máte ráda rybičky?
Nijak zvlášť. Už tu byly.
Je to uklidňující.
Cítím se v klidu.
To je dobře.
Posaďte se, prosím.
Můžeme začít a pokud to nevadí,
ráda bych si to nahrála, jen pro svou potřebu.
-Nevadí. -Dobře, bezva.
A...
Je to nové, ještě to s tím moc neumím.
Omlouvám se.
A je to.
Je 10. dubna 2018, jsem Heidi Bergmanová.
Klient Homecoming Walter Cruz. První týden, první sezení.
EPIZODA PRVNÍ POVINNÉ
Paní Trotterová?
Haló?
Jo. Dejte si kávu.
AJ, přece jsme o tom mluvili.
Musíš mi s tím pomoct.
Pracuju tady. Nepodvádíme lidi...
Co je na tom podvodnýho?
-Všechno. -Heidi.
Heidi, mám otázku,
chtěla bys zdvojnásobit nebo ztrojnásobit úspory?
Zní to jako podvod?
Nulu jen těžko ztrojnásobíš.
Vidíš? Zmiz odsud.
Máte vybráno?
-Ne, já... -Dobře, nespěchejte,
-Vrátím se. -Ne, promiňte. Nepřišel jsem se najíst.
Heidi? Jmenujete se tak?
Ano.
Heidi Bergmanová?
Jo, my se známe?
Jsem Thomas Carrasco, z Úřadu generálního inspektora.
-Odkud? -Ministerstvo obrany,
Úřad generálního inspektora?
To se mě ptáte?
Ne, promiňte.
Jste Heidi Bergmanová?
Pracovala jste v centru podpory veteránů Homecoming?
Ano, před mnoha lety.
-Před kolika? -Cože?
Před kolika lety jste tam pracovala?
Nevím, asi před čtyřmi? O co jde?
Obdrželi jsme na ten program stížnost
a vy jste ho tehdy řídila, takže...
Já...
Vojáci, které jste tam léčila...
Jak...
Co kdybyste šel ven?
Dám si pauzu a přijdu za vámi.
-Jistě. Teď hned? -Jo, já jen...
-Sejdeme se venku? -Ano.
-Sejdeme se tam? -Ano.
-U dveří. -Venku u dveří.
Dobře. Walter Cruz, 26 let, tři turnusy.
-Jste tu od pátku? -Ano.
Skvělé. Mám vám přečíst tento uvítací dopis.
Varuju vás, je to nuda.
-Dobře. -Dobře.
„Vítejte, Waltere Cruzi, v podpůrném centru Homecoming.
„Chci vám poděkovat
„jménem prezidenta a vděčných občanů
„za vaši záslužnou službu.
„Děkujeme, že nás chráníte.“
Dost klišé, já vím.
Ne. Je to dobrý.
„Jsem Heidi Bergmanová
„a jsem vaše terapeutka pro proces reintegrace.
„Náš program je bezpečné místo,
„kde můžete zpracovat své vojenské zážitky
„a znovu se adaptovat na civilní život
„v monitorovaném prostředí.“
Což znamená, že se o vás postaráme, když jste zpět.
Kariéra, zdraví...
V podstatě pro vás pracuju.
-Dobře. -Fajn, je tu něco...
Nechci říct „povinné“, ale...
Ale je to povinné.
Jo, asi jo.
Jediné, co je povinné, je společné stravování v jídelně,
workshopy, o kterých uslyšíte,
a tato sezení se mnou. Které snad spolu zvládneme.
To zní skvěle.
Nechci dělat potíže.
„Potíže?“
Ne, chci říct, že vím, proč tu jsem.
Ostatní kluci se vrátili domů,
těšili se, vrhli se do toho po hlavě, a pak...
Pak měli problémy.
Nechci skončit jako oni. Ale těším se.
Těšíte se na co?
Prostě na život.
Rušný, bezúhonný život.
Nechci to tu kazit svými problémy,
stresem a tak, takže...
Prostě...
Chci to hodit za hlavu.
Chápu.
A potvrzujete, že vaše účast
v iniciativě Homecoming je dobrovolná?
Potřebuju to od vás verbálně potvrdit.
Jo. Ano.
Heidi Bergmanová s Walterem Cruzem.
Podle mě nic nebrání umístění Cruze
do podskupiny a zahájení...
-Ahoj, Coline. -Heidi?
Mám špatný signál. Jsi tam?
-Jsem tady. Slyšíš mě? -Jo.
Jo, ale málem jsem se nedovolal.
Můžu ti s něčím pomoct?
Kruci, co jsem to chtěl?
Už nevím. Co jsem to chtěl...
-Kruci. -Mimochodem, jsem v nový laborce.
Jak to tam vypadá?
Všechno běží, jak má.
Budeme mít nepřetržité dodávky.
To je skvělý.
Můžeš se soustředit na kluky.
Jsou to stejné léky? Nezměnilo se nějak...
Heidi, moc o tom v centru nemluv.
Teď když už tam ti kluci bydlí, měli bychom být diskrétní.
-Jasně, dobře. -Jak to tam jde?
-No... -Já vím,
kancelářská budova není ideální klinické prostředí.
Ne, je to dobrý. Personál je vážně milý.
A kancelářské vybavení je pryč...
A dekorace, Heidi? Atmosféra?
-Chtěl jsem moderní, ale chlapský styl. -Jasně.
-Jak to vypadá? -Dobře.
Dekoratér odvedl skvělou práci.
Fajn, super.
Přesuneme se na lepší místo,
jak budeme mít výsledky.
Ano. Zdá se, že klukům to nevadí. A...
Fajn, ale chápeš, jak je to naléhavé, ne?
-Potřebujeme data, to je hlavní. -Jistě.
Za šest týdnů mám tu prezentaci na ministerstvu.
Do té doby musí všechno šlapat, jasný?
-Jo. -Dobře.
Kdy myslíš, že to budeš mít?
Co až budu mít?
Ta data, Heidi! Děláš na tom, ne?
Rozhodně. Myslím, že...
Musíme být chirurgicky přesní.
-Ve všem, co si ti kluci pamatují. -Ano.
Musíme jít do podrobností.
Rozhodně. Jen...
Kdybys mi dal vteřinku,
teď jsem měla sezení s Walterem Cruzem,
je to skvělý kandidát. Těší se, až...
Ne, Heidi. Nemám teď čas.
Za 32 minut musím být na letišti.
Budu stručná.
Jen mě napadlo, že když už máme jít do podrobností
a jednat rozvážně, mohli bychom v prvních fázích léčby
uplatnit holističtější přístup.
„Holističtější?“
No, myslím, že je tak trochu házíme do procesu,
aniž bychom si vytvořili vztah...
Tady tě zastavím.
Dobře.
Jde nám o informace, Heidi.
Ne o vztahy nebo porozumění.
Musíme zjistit všechno, čeho se ti chlapi drží.
Ne, to chápu. Já jen... Z pohledu...
Podle toho, co říkáš, asi nechápeš.
Chci, abys úplně otočila, jasný?
Jo, dobře.
Jen mě napadlo...
-Pro lepší data. -Když na ministerstvu
pronesu slova jako „holistický“, víš, co...
Ne, ani nevím, co by udělali.
Potřebujeme prokazatelný koncept,
data, která bychom mohli vybalit na sponzory,
aby sklapli, přestali se cukat
a začali schvalování.
HOMECOMING PROGRAM SPOLEČNOSTI GEIST
To je náš cíl. Rozumíš?
-Rozumím. -Jsi hvězda, Heidi.
Myslím to vážně, vedeš si skvěle.
Potřebuju to tvé agresivní, nepřetržité nasazení
a bude to dobrý, jasný?
Dobře. Díky, Coline.
Tak jo, spěchám na letiště. Let potrvá asi 22 hodin.
Tak jo, příjemný let.
Co to má sakra být?
-Na zemi nesmí být bordel. -Jestli je to všechno...
Vracím se pozdě domů.
Letí to do Ameriky, jasný?
Do USA.
-Musí to být čistý. -Coline, to mluvíš se mnou?
Musí to být sterilní zařízení, jasný?
Sterilní. Čistý.
-Jak se sakra řekne „sterilní“... -Fajn, položím to a...
Počkej, Heidi!
-Už vím, co jsem chtěl. -Bezva.
Prověřili jsme umývače nádobí?
Koho?
Umývače nádobí. Prověřili jsme umývače nádobí?
Každýho, kdo pracuje v jídelně.
Nevěděla jsem, že to spadá do náplně mé práce...
Co? Jistěže jo.
Poslouchej mě, Heidi,
musíme důkladně prověřit stravovací služby.
Jsi moje zástupkyně, ne?
-Ano, rozhodně. -Skvělý!
Tak se do toho ještě dneska pusť.
Umývači nádobí, dodavatelé a podobně.
Chci jejich důkladnou prověrku.
Nesmíme si dovolit žádné problémy, jasný?
Dobře, hned se do toho pustím.
Dobře, fajn. Musím jít.
A Heidi? Vedeš si skvěle. Palec nahoru.
ZRCADLOVÝ RYBNÍK
-Ahoj. -Ahoj! Tady jsem.
-Něco tu hezky voní. -To je cacio e pepe.
Prima. Jen ještě něco nahoře dokončím.
Hned přijdu.
Je to dobré, děkuju.
Už je to trochu studené, ale...
Promiň. Byla jsem nahoře dýl, než jsem čekala.
Ověřovala jsem něco pro Colina.
-Je to mikromanažer, co? -Ne, není...
Má toho moc. Musíme projít spoustu věcí.
Dobře. Teď jsi tady.
Co jsi dneska dělal ty?
No, byl jsem na úžasné procházce.
Až k tomu malému letišti.
K tomu za dálnicí? To je aspoň osm kiláků odsud.
-Vážně? -Jo. Šels pěšky?
Jo. Asi jo.
Na ranveji stálo letadlo.
Pilot se o něj opíral,
četl si noviny a pil kafe.
A já si pomyslel: „To bych chtěl zkusit.“
Co?
Žít jako on. Lítat všude možně, a pak se vrátit sem.
Je tu krásně.
-Dali jsme se do řeči. -Kdo?
-No... -Ty a ten pilot?
Říkal, že je tu letecká škola
a že není daleko.
Anthony,
vážím si toho, žes mi pomohl se stěhováním.
-Vážně. -Počkej.
Než to začneme řešit...
Vrať se ke svému životu.
-Vážně? -Ano, a ke své práci...
U Keeblera? Tu práci nenávidím.
-Tak jo... -Počkej, Heidi...
-Jsme spolu už skoro rok. -Rok?
Jo, v srpnu jsme si začali psát. Takže to je...
-Jasně. -Jo. Deset měsíců. Ale...
Vím, žes vždycky říkala, že to nechceš komplikovat.
-Ano. -Chápu to.
Ale inspiruješ mě.
Po všech nezdarech
jsi odjela z města a našla smysl života.
Pomáháš těm klukům. A konečně se ti daří.
Inspiruju tě k...
-Cože? Já... -K čemu tě inspiruju?
Abych začal znovu.
Však víš.
Neohlížet se za minulostí. Jako ty. Ale spolu.
Takže už jste zastával vedoucí funkci?
-Ano. -Dobře, to je dobře.
Nevadí vám pracovat v noci?
-V noci? Ne, klidně. -Dobře.
Zdá se, že v tomto oboru nemáte příliš zkušeností.
-Je to tak? -To je pravda.
Ale učím se rychle.
Fajn, to se mi líbí.
Tak jo, to bude vše.
Díky, že jste přišel, ozveme se.
Děkuju.
To bylo skvělý. Opravdu.
Báječný. Líbilo se mi,
jak jste se ptal na mé zkušenosti s prací v obchodě.
Pohovor je konverzace.
V podstatě. Je to dialog.
To bylo vážně dobrý. Moc díky.
-Fajn. -Dobrá práce.
-Dobrá práce, kámo. -Díky, kámo.
Zaválels.
Za pár let budeš asistent manažera.
A o pár let později...
Asistent regionálního manažera.
Tak jo. Co třeba Rainey?
Jo, Rainey.
Tak jo, jste tu už čtvrtý týden, že?
-Jo. -Dobře.
Za měsíc vás to může čekat doopravdy.
Práce v obchodě s obuví?
Ať už si zvolíte cokoli, bude to dobrá příprava.
Tak jo, začneme.
-Bezva! Vítejte. -Zdravím.
Tohle je můj obchod. Vlastním to tu.
Tohle všechno?
Můžu se podívat na váš životopis? Díky.
Tak jo. Vidím, že jste sloužil v armádě.
-Ano. -To je skvělý.
To je bezva. Je něco, co jste se naučil v armádě
a co byste mohl aplikovat v našem obchodě?
Upřímně, moc toho není.
Fajn, ale zkuste to, ano?
Byla to zkurvená poušť. Moc obchodů tam nebylo.
Dobře, ale minulý týden jste mluvil
o komunikaci mezi členy týmu.
A jak je to pro vás důležité.
To jsem říkal?
Rainey, snažte se trochu. Prosím.
Já nevím, boty...
Chce to správnou velikost, jinak hrozí zánět.
Dobře, ne, to je dobrý začátek.
Povíte mi o tom víc?
Měl jsem jedny boty.
Byly moc malý a já byl línej
-nebo tvrdohlavej... -Línej a tvrdohlavej.
Ty seš teda případ.
Cos to sakra řekl?
Nevšímejte si ho. Buďte zticha. Ignorujte to.
Zůstaneme v obuvnictví.
Rainey?
Co jste říkal? Mluvil jste o zánětu, ne?
Jo, pořád jsem je nosil
a časem jsem si sedřel kůži na přední části palce.
Chytil jsem plíseň a zanítilo se to...
A když to doktor viděl, řekl:
„Seš blbec? Málem jsi přišel o palec.“
Takže jo... Boty.
Tak jo, to bylo zajímavé.
Jo, osobní historka je vždycky...
Ale mám dojem, že v takovémto prostředí...
Chápu, o co tu jde. To není nutný.
-Co není nutné? -Tohle. Já mám práci.
Máte práci?
Rainey, mluvíme o vaší budoucnosti.
-Vaší příští kapitole. -Co?
Celá moje kniha je tam, jasný?
Tohle cvičení vám má jen pomoct...
Vím, co to je, a je to směšný.
-Co je směšné? -Tohle, kámo. Ty.
Uklidněte se, Rainey.
Tak jo, klid!
Kruci.
Nadechneme se.
A pak mě můj kámoš Shrier strhl.
Co bylo pak?
Pak? Nic.
Poradce nás poslal zpátky na pokoj a mě sem.
Jaký z toho máte pocit?
Z čeho?
Z toho, co se stalo.
Je mi trapně.
Proč?
Přestal jsem se ovládat.
-Ale on uhodil vás. -Ne, neuhodil.
Ne, uhodil.
Tady se to píše.
„Cruz konfrontoval Raineyho,
-který praštil Cruze...“ -Jo, ale...
Prostě to není můj styl, takhle reagovat.
A to vám dělá starost?
Jo.
Teda, však víte,
Rainey má očividně vlastní problémy,
a tak vyletěl.
To se stává každýmu. Včetně mě.
Jak to probíhá u vás?
Různě.
Uveďte příklad.
Většinou mívám záblesky,
myslím na to, jak si ublížit.
Je to jen z napětí.
Určitě.
Tak jo, dám příklad.
Neudělal bych to, ale...
V pokoji mám stůl.
Je dřevěný a má ostré rohy.
Když jsem sem přišel, nevím proč,
představoval jsem si, jak sedím na židli,
zakláním se
a pak bouchnu čelem o roh toho stolu.
Přímo sem.
Ale...
to byl extrém.
Takhle to většinou nebývá.
Jak často to míváte?
Promiňte, to ten pták.
Za chvilku přestane.
To je neuvěřitelný.
Ne, přivádí mě k šílenství.
Je to nějaký chráněný druh. Nesmíme se ho ani dotknout.
Můžu se o něj postarat.
-Vážně? -Žádný problém.
Uprostřed noci. Maskovaný.
Vzbudí se v Everglades. Všem se uleví.
To by bylo fajn.
Vážně, byla bych navždy vaším dlužníkem.
Vidíte?
Je pryč.
Vyřídil jsem ho myslí.
Děkuju.
A co spánek?
Máte s tím nějaký problém?
Jo, trochu.
Mívám noční můry a tak.
To je normální.
Můžeme vás na pár nocí k někomu dát.
Co tím myslíte?
Když sem někteří přijdou
a mají pokoj pro sebe, nejsou v kontaktu s jednotkou,
je v něm až moc velké ticho.
Můžeme se poptat.
Dobře, možná.
Co třeba Shrier?
Jo, to by šlo. To se může?
Samozřejmě.
Chceme vám pomoct s adaptací.
Podpoříme cokoli, co vám pomůže.
U TLUSTÉHO MORGANA
Mám dvě minuty.
-Vážím si vaší spolupráce. -Běžte trochu ode dveří.
-Jistě. -Díky.
Takže?
Pracovala jste v centru Homecoming v Tampě?
Jo, před lety. Jak jsem řekla. O co jde?
Naše oddělení přezkoumává stížnosti.
A já momentálně prověřuju jistá obvinění...
-Vůči mně? -Vůči...
-Ne. -Dobře, takže...
Ale řídila jste to tam, že?
Byla jsem poradkyně.
Poradkyně, dobře.
A proč jste odešla?
Dala jsem výpověď.
Proč?
Matka se zranila.
Musela jsem se o ni postarat.
Skončila jste s prací v Tampě kvůli zranění své matky.
A teď pracujete tady?
No, nic lepšího jsem nesehnala.
-Já se musela vrátit... -Kvůli své matce.
Ano.
A ví teď váš zaměstnavatel...
-Jak to s tím souvisí? -Jen...
-Nechtěla jste mluvit tam. -Hej!
Ano.
-V pohodě? -Jo.
-Fakt?
Jo, hned se vrátím.
-Dobře. -Díky.
Je to trochu trapné.
Měla jsem kariéru, a musela jsem se vrátit.
A teď dělám tohle.
Co jste tam dělala?
Byla jsem poradkyně. Už jsem vám to říkala.
A co to obnášelo?
Práci s vojáky. Péči o jejich duševní zdraví.
Upřímně, moc si toho nepamatuju.
Byla jsem...
Nebylo to pro mě. Skončili jsme?
Slečno Bergmanová,
jen se o tom programu snažím získat základní informace.
-Nesnažím se vás rozčílit. -Nejsem rozčilená.
Byli tam vaši klienti
dobrovolně, nebo...
To nevím.
Nevíte?
Máte odznak?
Nějaký průkaz?
Mám vizitku.
Jak jsem říkal, obdrželi jsme stížnost.
Před čtyřmi lety.
To jste tam ještě pracovala. Konkrétně šlo o jednoho...
„Jeden z vojáků chce pryč,
„chce domů, ale nepustí ho.“
Moje otázka zní,
byli tam ti muži z vlastní vůle...
Už jsem odpověděla. Musím se vrátit.
Proč odmítáte...
Neodmítám. Jen si nevzpomínám.
Nepamatujete si nic ze své práce?
Už jsem vám to řekla.
A co jméno Walter Cruz?
Na něj si pamatujete?
Ne.
Titulky: Petra Kabeláčová
Kreativní dohled: Filip Zrak áce?