Назавжди
Оскаре.
Що сталося?
Ти відключився.
І довго лежав. Я перенесла тебе до океану.
Це як фонтан.
О господи.
Я був такий втомлений.
Я нічого не пам'ятаю.
Ти влетів на нашу вечірку, як навіжений,
і наговорив мені хріні всякої.
Наприклад?
Сказав, що я руйную сім'ї.
Ще сказав, що я егоїстична й зла.
І позерка.
Ну…
Добре. Бо я так думаю, і я радий, що сказав це.
Що?
- Ти серйозно? - Так.
Ти вчинила зі мною жорстоко й жахливо.
Просто втекла з іншою.
До речі, що коїться?
- Ти тепер лесбійка? - Ні.
Тобто…
Ми з Кейс гарно розуміємо одна одну.
То ти з нею не спиш?
Ні. Та знаєш що?
Якби й так, це не означало б, що я лесбійка.
Сексуальність — це спектр.
Та заткнися.
Ні, я не заткнуся.
Це рішення не було простим.
Знаєш, як складно було піти?
Ні, не знаю,
бо ти не обговорила це зі мною, як доросла.
Щоразу, як я намагалась поговорити про це,
ти уникав розмови.
Це неправда.
Так завжди було за життя, і стало ще гірше після смерті.
- Неправда. - Ти зараз це робиш.
- Не згоден. - Господи.
Це не має сенсу.
Це для цього ти прийшов аж сюди?
Щоб сказати мені, що я погана людина?
Так.
А ще мене завжди дратувала твоя сестра.
Кеті чи Стефані?
Звісно ж, я про Кеті!
Всі люблять Стефані. У неї такий гарний магазинчик кексів.
У тебе все?
Закінчив зі своїм ниттям?
Взагалі-то, ні.
Я хочу розлучитись.
Що? Ти жартуєш?
Ти ж розумієш, що ми мертві?
Я, Оскар Гоффман…
Господи!
…присягаюся розлучитися з Джун Гоффман
на підставі втечі й емоційного насильства.
Це так тупо.
Просто зроби це.
І ми закінчимо? Чудово.
Я, Джун Гоффман, присягаюсь розлучитися з Оскаром Гоффманом,
бо він пасивно-агресивний мудак.
У мене було офіційніше.
Отже, це все.
Добре. Офіційно.
Чудово. Офіційно.
Я повертаюся до Ріверсайду.
Туди, де люди приязні.
Тож…
Прощавай назавжди.
Бувай.
Господи!
Що тут відбувається?
Готуємося до Чистки.
Що це?
Раз на рік ми несемо все, що у нас є, на пляж,
складаємо на купу й спалюємо.
Бляха!
Навіщо ви це робите?
Це нагадування, що ми маємо забувати.
Що?
Речі, що були важливими, тепер ефемерні.
Ми немов метелики, вони тепер теж.
Іронічно, чи не так?
І багаття на пляжі, певно, виглядає круто.
Джун, іноді ти кажеш такі дурниці, але мені подобається.
Це такий дар. Скарб.
Дякую.
Я берегтиму його.
Срань!
Я пішла. Розважайтесь, чи що.
Я трохи заздрю, що ти змогла розлучитись.
- Так? - Ага.
Ти нормально почуваєшся?
Взагалі-то, так.
Присягаюся, наче тягар впав з плечей.
Почуваюся чудово.
Я теж!
Вечірка прекрасна.
Мабуть, найкраща з тих, де я була.
Не знаю.
Мене якось покликали на бар-міцву племінника.
Тема була «Ресторани».
Я піду додому.
Справді?
Так, я втомилась.
Якщо в мертвих є похмілля, мені хана.
Ти не проти, якщо я залишусь?
Звісно що ні.
- Бувай. - Давай.
Привіт, народ. Ми чули багато класної музики сьогодні,
але ось що я вважаю
найкращою піснею на світі.
Два, три…
Агов, Марісоль! Ґреґорі.
Закінчуй. Не облажайся.
Я тебе бачу! Іди сюди!
Це не я!
Це хтось інший!
Ти не втечеш. У тебе проблеми з ногами.
Що ти тут робиш? Ти ж сказав, що пішов.
Я намагався, та не зміг.
Тобто не зміг?
Що я шукаю? Куди ми йдемо?
Чекай.
Як Кейс?
Усе добре.
Ви обмінюєтесь сорочками?
У нас є власний одяг.
Це не дивне питання. У вас один розмір.
Чого ми говоримо?
- Вітаю. - Срань!
Господи!
Куди ви йдете?
Нікуди.
Це неправда.
Я нікуди не йду. Він повертається в Ріверсайд.
Я так не думаю.
Ми вже про це говорили.
Ми з ним говорили.
Ти про що?
Пане, я не знаю, що з вами,
та це мій колишній чоловік,
і йому треба назад у Ріверсайд, щоб забратися з мого життя.
Боюся, це неможливо.
Всі дороги ведуть до Оушенсайду.
Ми вже зустрічалися.
Здається, ви й тоді це сказали.
Тобі теж таке казав?
- Здається, так. - Ага.
Прошу, я нікому не розкажу про Оушенсайд.
Триматиму язик за зубами, як треба.
Зрозумійте, ситуація погана.
- Так. - Ага.
Це не розлучення, після якого ми друзі.
Вона зрадила мене емоційно.
Саме так.
Ви ж розумієте?
Ви ж були одружені?
Розлучені?
Всі дороги ведуть до Оушенсайду.
- Точно. - Я ж казав.
- Я їй сказав. - Так.
Та вона мені не вірить, і я мав показати.
Це правда.
Ви знаєте, як це?
Знаєте ж? Дружини.
Ну, якщо ви одружений.
Хоча мені нагадуєте нежонатого…
Я не знаю.
Добре.
Що у вашій валізі?
Мені було цікаво.
- Там лише папери? - Нам час іти.
Так, думаю, ти маєш рацію.
- Дякую. - Ні.
Моє місце.
Що?
Ти тут жив?
Що ще мені було робити?
Я не хочу бути поруч з тобою.
То що? Залишишся тут назавжди?
Точно ні.
Я маю план. Давай покажу щось.
От він.
Хто він?
Це човен.
Це не човен. Це три колоди.
Поки що. Я над ним працюю.
Він сказав, усі дороги ведуть до Оушенсайду.
Та про море нічого не казав.
Ти вмієш човни будувати?
Так. Я багато моделей зробив у дитинстві.
Господи.
Принцип той самий, просто більші розміри.
А щоб йому.
Я можу це зробити.
Просто треба матеріали.
Наприклад?
Ніж.
Вітрило.
Може, мотузка.
Багато чого. Це поки три колоди.
Може, ти допоможеш.
Чого б це?
Хочеш, щоб я поїхав, чи ні?
Якщо буду тут лазити, це займе вічність.
Я не знаю.
Нумо. Нам не треба бачитись.
Отам є плаский камінь.
Його не пропустиш. Просто поклади все там, а я заберу.
- Добре. Я допоможу тобі. - Чудово.
Але тільки тому, що не хочу, щоб ти мене відволікав,
коли я круто співаю для своїх друзів.
Це було не дуже круто.
Заткнися, я була чудова.
Тобі повітря не вистачало.
- Привіт. - Добрий ранок.
Ти тільки повертаєшся?
Так. Я забігалась.
Розкажу тобі пізніше.
Добре.
Я тебе бачу.
Ти ще тут?
Це доволі очевидно.
Я просто час перевіряв.
Збудував сонячний годинник.
Зараз десь між другою й сьомою.
Одинадцята ранку.
Хмарно.
Принесла тобі простирадло.
Трохи малувате.
Нормально для верхнього вітрила, та не основного.
Вибач, що розчарувала, володарю морів.
Як човен?
Ого!
В тебе таки прогрес.
Це тебе дивує?
Ні.
Прозвучало, ніби ти здивована.
Ти сказала «таки».
Господи, Оскаре, я намагалася комплімент зробити.
Він досі виглядає всрато.
Краще? Допомогло?
Я про те, що я мав рацію, а ти помилялась.
Я сказав, що побудую його.
Все-таки воно котиться.
Добре. Супер.
А взагалі, знаєш що?
Оскільки ми більше не побачимось,
має бути не «котиться»,
а «крутиться».
Що?
Ти кажеш «воно котиться».
А правильно «крутиться», це про Землю.
«Котиться» не має сенсу. Ти звучиш по-дурному.
Я чув і так, і так.
Ага. Так, як ти кажеш,
і правильно, як каже весь світ.
Крутиться, крутиться, крутитися.
Крутиться, крутилося, крутитися.
Кажуть: «І все-таки вона крутиться».
Я розумію, про що ти.
Чудово.
От і поговорили.
Постарайся швидше впоратись.
Скоро буде проходити Чистка,
всі будуть зайняті.
Буде час, щоб піти непоміченим.
Що за Чистка?
Це…
Етнічна чистка?
Ні. Це…
Це багаття на пляжі, танці й усе таке, мабуть.
Без геноциду.
Слава богу.
Добре, я буду готовий.
І все це закінчиться.
Ага.
- Чудово. - Прекрасно.
Добре.
От тобі шинка.
Не знаю, навіщо вона тобі. Харчі на борт?
Що? Я писав «киянка».
ШИНКА
О ні.
Чайки потоптались.
Чорт, Оскаре. Шинку це було тяжко тягти.
Ну, якщо вона вже тут, я з'їм.
Їж, не заляпайся.
Ти хочеш?
Давай. Я ж її тягла.
У мене немає приборів, тож їж руками.
Нічого.
Непогано.
Тобі пісок не потрапив у їжу?
- Все в піску. - У мене теж.
Та їжа на пляжі завжди така.
Це дивне місце, щоб їсти.
Складно все влаштувати.
Так. Типу,
якщо їсти руками, то все буде в піску.
А якщо треба прилади,
то носитимешся з сумкою, набитою виделками й ножами.
Цікаво,
яка їжа найкраща для пляжу.
Як щодо морозива?
На пляжі спекотно, воно тане.
Щойно доходиш до ріжка, стартує зворотний відлік.
Ти облизуєш краї, щоб нічого не потекло.
Ти мені не їжу пропонуєш, а бомбу сповільненої дії.
Логічно. Так.
Як щодо чуррос?
Зручно нести, смачні й ситні.
Дають енергію для плавання.
Ти божевільний?
Вони вкриті чимось схожим на пісок.
Де пісок, а де цукор з корицею?
Не знаю. Мабуть, їм і те, і те.
Добре, генію, яка в тебе ідея?
Я не збираюсь допомагати, я просто бракую всі твої ідеї.
Добре.
Чекай.
Найкраща пляжна їжа…
Це курячі крильця.
Багато липкого соусу, і вони гострі, якраз під погоду.
Коли доїси,
почуваєшся жахливо, а перед тобою бридка гора кісток.
А після них, мабуть, пронос.
Чудово, а ти якраз на пляжі.
Чесно кажучи,
я б зараз з'їв крилець.
Звучить непогано.
Без образ, шинко, та краще б ти була крильцями.
Вибачай, подруго.
Чекай. Як ти мене назвала?
Не треба бути такою грубою.
Вона назвала тебе придурком.
А що ти взагалі?
Ти з якої частини тіла?
Так, шинко.
З-під дупи?
Тепер замовкла.
- Нічого сказати? - Замовкла, так?
- Уже мовчить. - Добре.
Добре. Логічно.
Що ви робите?
Привіт. Не помітила тебе.
Привіт.
Я думала, ти пішов. Чому досі тут?
Я не зміг піти.
Мужик з портфелем не дозволив.
То чого ви тут сидите й щебечете?
Ми вперше сіли поговорити,
це нічого.
Не схоже на нічого.
Знаєте? Ми надто мертві для цього лайна.
Робіть, що хочете.
Між нами все скінчено.
Справді. Ходімо.
Поглянь на це.
Уявляєш, що ми тут?
Це неймовірно.
Агов.
Дістала тобі киянку.
Добре.
Побачимо, чи це замінить мені каміння.
Так.
Точно замінить.
Добре, що попросив.
Добре. Це все.
Він готовий.
Ти справді це зробиш?
Ага.
Вирушаю завтра вранці, коли буде відплив.
Ти знаєш, що океан дуже великий?
Просто поглянь.
Так, я знаю.
У мене все вийде.
Я збудував човен із палиць і сміття.
Я дійшов сюди, не торкаючись Теперішніх.
Мабуть, я весь час
недооцінювала тебе.
Мабуть, що так.
Мабуть, це через те, що я використовувала тебе як виправдання.
Про що ти?
Інколи я звинувачувала тебе в тому, що я не можу стати
гіпотетичною чудовою
новою версією себе.
Та я ніколи б не стала нею.
Пам'ятаєш ту круту роботу, яку я отримала після твоєї смерті?
Ну.
Річ у тім…
Коли я прийшла на співбесіду, то перенервувала й утекла.
А роботу отримала лише тому,
що майже всіх працівників моєї фірми заарештували.
Я була єдиною кандидаткою.
Я знав, що там було щось не так.
Проблема була не в тобі.
А в мені.
Та легше було звинувачувати тебе.
Вибач за це.
Приємно, що ти це кажеш, але…
Ти не зовсім помилялась, коли мене звинувачувала.
Я не полегшував тобі життя.
Іноді я знав, що ти не була щаслива.
Іноді я не був щасливий.
Але я завжди боявся про це говорити.
Чому?
Я не знаю.
Мабуть, підсвідомо
я був наляканий, що якщо ми обговоримо наші проблеми,
ти зрозумієш, що я тебе не вартий.
Справді? Після стількох років?
Так. Знаю, звучить по-дурному.
Зрештою, я зробив ще гірше й відштовхнув тебе.
І от ми тут.
Тож я теж перепрошую.
Дякую.
Прошу.
Добре.
Що ж…
Бувай.
Агов.
Здається, ми щойно вперше поговорили відверто.
Шкода, що ми цього не робили за життя.
Ага.
- Вітаю. - Салют.
- Привіт. - Здоров.
Де ти була?
Мала дещо Оскару віддати.
Він вранці відпливає.
Всі сюди.
Настала ця мить.
Чистка розпочалась!
Агов. Он ти де.
Мені треба перепочити.
Ґреґорі мені обличчя підпалив.
- Що? - Ага.
- Так можна? - Так.
І яке відчуття?
Нормально. Ніби тайської їжі поїла.
Я ніколи не знаю, що там замовляти.
Як замовляла салат,
завжди приносили якесь гостре м'ясо.
Ага.
Ти вже забуваєш усе потроху?
Так. Трошки.
Так. Я теж.
Це звучить безумно,
але я не можу згадати, ким я працювала за життя.
Ти точно мені казала,
та робота була така нудна, що я забула.
Добре.
До біса ту срань, га?
Я така рада, що ми тут.
Вітаю.
- Привіт. - Салют.
Кейс, треба, щоб мене хтось підпалив.
Я хочу, щоб це був хтось, кому я довіряю і кого люблю.
Звісно.
- Зараз повернусь. - Добре.
Люблю бути мертвою.
Банани!
Що?
Банани.
Банани — ідеальна пляжна їжа.
Можна їсти руками.
Солодкі, але не шкідливі.
Ситні, але не жирні.
А найкраще,
що у них природна обгортка, щоб пісок не потрапляв.
І вони розкладаються, тож можна їх кидати де завгодно.
Точно.
Банани. Наш переможець.
Я тебе кохаю.
Я тебе теж кохаю.
Я не мала тебе кидати.
Все гаразд. Ти тепер тут. Це найголовніше.
То що нам робити?
Повернемось до Оушенсайду?
Ні. Я не хочу туди повертатись.
Спробуймо повернутись у Ріверсайд. Має бути спосіб.
- Ні. Не варто повертатися. - Добре.
Знайдемо інший спосіб.
У нас є човен.
О ні!
Чорт забирай!
Ні.
Я так тяжко над ним працював.
Все гаразд.
Зате він був ефектний.
Дякую.
І що тепер?
У мене є ідея.
Ти мені довіряєш?
Звісно.