Navěky
BEZPEČNOSTNÍ SLUŽBA
SOUKROMÝ POZEMEK
ZÁKAZ VSTUPU
Co to sakra bylo?
Klid, byl to jen pták.
Já ti nevím. Nebyl to dron?
Byl to pták. Věř mi.
Co myslíš, že říkají?
O čem to mluvíš?
Nedělají jen tak nějaké zvuky.
Komunikují.
Když jsi tak chytrý, co říkají?
„Pojď si zašukat. Jsem pták.“
„Pojď si zašukat.“
To ptáci cvrlikají v jednom kuse.
To nemůže být jediné.
Co takhle: „Je zima, poletíme na jih,“
nebo: „Našel jsem žížalu!“
Víš, takhle,
chytrý pták bude mlčet
a žížalu si nechá.
Ale v mé verzi to říká svým dětem.
Výchova a tak.
Tak tohle je tvá práce?
Že sedíš celý den v autě?
Jo.
Myslím, že to tu zavřeli kvůli plísni.
Zapomněl jsem.
Jenom jezdím kolem
a sleduju, jestli někdo nebere drogy.
Hezky. Hezky. Musím se vyvenčit. Kde můžu?
Rozhlédni se, nikde nikdo.
Jdi si kam chceš. Vyser se. Je mi to jedno.
Kruci. To je teda práce, kámo.
Je úžasné, že jsi tady.
Doufal jsem, že to přijde.
Totiž... Nechtěl jsem, abys umřela,
ale víš, jak to myslím. Jen...
Hrozně jsi mi chyběla.
Ty mně taky.
Kdo je ten chlap, zlato?
Tvůj kamarád?
Proč před námi čůrá?
On je Aktuální.
Tak říkáme lidem, co ještě žijí.
My jsme Bývalí.
My je vidíme, ale oni nás ne.
Různé světy.
Chlape, tohle místo je strašidelné.
Vypadneme odsud.
Živí sem jezdí jen ze dvou důvodů.
Čůrat nebo fetovat.
Tihle dělají oboje.
Krucinál.
To nic, bude v pohodě.
Pojď. Ukážu ti to tady.
Ahoj, Jime.
Tady je, Velký O!
Konnichiwa, Oscare.
Konnichiwa, Nakajima-san.
Paní Nakajima mě učí domluvit se japonsky.
Jde to velmi... Yoku.
Japonsky?
Jo. Mám tu hodně přátel.
Hodně zajímavých lidí.
Jsi v pořádku?
Jo. Jen toho je hodně.
Samozřejmě.
Vedeš si lépe než já.
Když jsem se objevil,
hodně jsem si sahal na obličej a křičel.
Díky.
A co tu máme dělat?
Nevím.
Ví to někdo?
Vlastně ne.
Nikdo tě nepřivítá a nedá ti informační brožuru.
To by bylo super. Miluju brožurky.
Mám pocit, že se mi udělá zle.
Můžeme si na chvíli sednout?
Jistě.
Hele, nemusíš tu řešit moc věcí.
Prostě nějak žijeme.
Vím, že to zní trochu ironicky,
ale jiné slovo mě nenapadá.
Takže tohle je všechno?
Prostě...
pokračujeme?
A jak dlouho tohle bude trvat?
Jaký to má všechno smysl?
Jaký mělo smysl být předtím?
Bože.
Páni.
Kruci.
Vážně se to děje?
Mám halucinace?
Před letem jsem si vzala prášek, ale tohle...
To vypadá dost extrémně.
S prášky musíš být opatrná.
Jsou návykové.
Teď je to jedno, protože...
Rozhodně jsi mrtvá.
Existuje Bůh, zlato?
Nevím.
Je tu hřiště na shuffleboard.
Tohle je dost důležité, ano?
Musím ti to říct.
O co jde?
O fontánu.
Je hezká. Dělá něco?
No, víme jen to,
že čím dál jsi od fontány,
tím slabší se cítíš.
Když jsi u ní, nevíš o tom.
Všimneš si toho, když se začneš vzdalovat.
Jak daleko můžeš jít?
Těžko říct.
Já to nechci provokovat.
Ne! Nesahej na to!
Proč? Co se stane?
Nic. Dělám si legraci.
Měla by ses vidět. Byla jsi...
Hele, sledujte.
Sakra. Skoro jsem to měl.
Zkus to znovu.
-Sakra! -Kdo je tenhle kretén?
To je Mark. Můj nejlepší kamarád.
Umřel už v 70. letech, takže je tu vážně dlouho.
Pojď si hrát, Marku.
Ne. Jdi se vycpat, Josiahu.
Jednou si zahraješ.
Nesnáším ty děti.
Umírání mladých je fakt zhovadilost.
Jako když se proslavíte.
Dobře. Můžeme jít prostě domů a chvíli odpočívat?
Jistě. Musí toho být na tebe moc.
Je toho moc.
Pojďme domů.
Ráda jsem tě poznala.
Jo!
Uvítací sex!
-Ahoj. -Ahoj.
Oolong s troškou medu.
Tvůj oblíbený.
Páni.
Oni ho tu mají?
Objevil se spolu s tebou.
Myslím, že se ti tu zalíbí. Není to tady tak špatné.
A když jsme spolu, je to o moc lepší.
Jsem tak rád, že jsi tady.
Já taky.
Jsem tak, tak, tak moc rád, že jsi tady.
To je super, že to ještě můžeme dělat.
Páni, tenhle dům je moc pěkný.
Já s tím nemám nic společného.
Když jsem přišel, už tu byl.
Je tu spousta místa k sezení.
Jo.
Hej.
Jaká myslíš, že je nejlepší pozice k sezení na světě?
To je snadné.
Zkřížené nohy, levá přes pravou.
Dobře.
Vidíš? Pohodlné, zábavné.
Můžeš si dát kafe na koleno.
Ale není to trochu sexistické?
Když mám kalhoty, je to v pohodě,
ale co kdybych si vzala sukni?
Měl bys pořádný výhled.
Když křížit nohy, tak pěkně až dolů.
Vidíš?
Stabilní, kompaktní, že?
A to nejlepší, nepředvádím genitálie.
Teď jsi ty sexistická.
-Cože? -Jo.
Podívej se na svou verzi, podívej.
Drtí mi genitálie.
Je to jako svěrák.
Proto já vždycky sedím takhle.
Vždycky sedíš takhle?
Jen vylezu nahoru.
To je ono.
-Paty u sebe. -Jasně.
Ruce dej takhle.
A boty dát na gauč? Takhle?
-Jo. -Dobře.
To je fajn.
A dlaně vzhůru.
Dlaně vzhůru?
Takže když jsi na párty nebo tak,
„Dáte mi pití?
„Jen ho sem dejte.“
„Můžu taky? A ještě pro kamarádku.“
Myslím, že k tomu můžeš přidat protažení.
Jo.
Tohle je skvělá pozice, že jo?
Jo, přišli jsme na to.
Takhle můžu sedět pořád.
Jo, já taky.
To je fajn.
Bolí tě to moc?
Nepředstavitelně.
Myslela jsem, že po smrti budu ohebnější.
Chtěl bych ti něco ukázat.
-Teď? -Ano.
Je to trochu procházka,
ale slibuju, že to stojí za to.
Dobře, pojďme.
Podívej, tady to je.
Dům u jezera.
Dost blízko k fontáně, můžeme sem chodit pořád.
To je úžasné.
Je to ohromné.
Přesně, jak si ho pamatuju.
Jako za starých časů.
Jo.
Na tom gauči jsme si užívali.
To znělo sexuálně,
ale myslel jsem, jak jsme hráli Uno.
Co budeme dělat, když jsme tady?
Neprojdeme se k jezeru?
Můžeme si sednout venku na verandu.
Můžeme si zdřímnout...
Užili jste si rybaření?
Jo, byla to legrace, tati!
-Díky. -Kdo jsou sakra tihle lidi?
-Bylo to vážně super. -Díky.
-Co se sakra děje? -Díky.
Oscare, budu k tobě upřímná.
Ten dům jsem prodala.
Myslela jsem, že ho už nevyužiju.
Sundává si holínky na podlaze.
Omlouvám se.
Bylo to těžké rozhodování.
Víš co?
Možná to nevadí.
Nevědí, že jsme tady, nevidí nás.
Pořád můžeme dělat, co chceme.
Ano.
Fajn.
Tohle mi chybělo.
Mně taky.
Je to berneška velká?
Myslím, že je.
-Je můj! -Není!
Dej mi můj náramek!
-Ne! Chci ho! -Ubližuje mi!
Nechte toho... Seberu vám telefony!
-Ona si začala. -Dovnitř.
-Ale... -Ne.
-Krávo. -Blbko.
Hej! Laskavě... Tohle je... Máme se tady bavit!
Tohle nepůjde.
-Možná bychom měli jít. -Ne.
Ne, tohle je náš dům. Byli jsme tu tak šťastní!
Já vím, ale...
Kolem je spousta chat.
Můžou si najít nějakou jinou.
Nevím, proč by odsud odcházeli.
No tak, lidi. Vážně?
Čekal bych, že budete lepší.
Co tím chceš říct?
Vím, co chystáte.
Co myslíš, že chystáme?
Chceš, abychom je...
„Strašili.“
Když to řekneš takhle, zní to hloupě.
Mohli bychom to vůbec dělat?
Mohli, ale neděláme to.
Naše komunita Bývalých to nedělá.
A proč ne?
Za prvé, je to dost složité.
A navíc je to stereotyp.
Naše kultura už se posunula.
Ano, ale co kdybychom...
ti řekli, že musíš,
protože jsi dítě a my dospělí
a musíš dělat, co řekneme.
To si ze mě dělá legraci?
Omlouvám se. Omlouvá se.
Je mi 58, dámo. Jsem starší než ty. Trochu respektu.
Promiň. Ale vypadáš, že jsi ještě v pubertě.
Prosím, jen... Jen jednou.
Je to pro nás hrozně důležité.
Bylo to naše místo.
Vaše místo? To je děs.
Proč? Proč je to děs?
Ty víš proč.
Hele.
Jako kamarád.
Co takhle? Pomůžu,
a vy mi měsíc budete vařit.
Vážně?
To by bylo boží.
Ano! Začnu italskou kuchyní. Uděláme světové turné.
To je fuk. Možná jen týden.
Dobře. Od zítra.
Ne. Možná mi někdy můžeš udělat sendvič.
-Moc rád. -Ne. Zapomeň na to.
To je fuk. Jdeme.
Jsi skvělý kamarád.
Nejsem.
Zlato, nemyslím, že je kamarád.
Ale je. Jen mu musíš dát šanci.
-Ten přístup... -To je dobrota.
-Díky, Melanie. -Díky.
-Rajče? -Dobře.
Kdybyste mi řekli, že ta máma je takhle sexy,
přišel bych hned.
Není na tebe trochu mladá?
O čem to mluvíš? Je mi 17.
Říkal jsi, že ti je 58.
Obojí.
Proč se chcete zbavit těchhle žluťáků?
No tak. Nemůžeš říkat „žluťáci“.
Říká se „asijští Američané.“
Jsem ze 70. let.
Tehdy to nebylo rasistické.
To není pravda.
A co jsi vlastně ty?
Dobře, co uděláme teď?
Prostěradla,
-řetězy nebo tak? -Bože můj.
Pojďte za mnou. Počkáme do tmy.
Máme omezené možnosti, co vlastně můžeme dělat.
Takže co můžeme dělat?
Zkusíme světlo. To je klasika.
Fajn.
Nejdřív
si představte všechnu energii, emoce, všechno ve svém těle,
jak směřuje do špičky vašeho prstu.
Když budete dost soustředění, ucítíte výboj.
Jedině pak dokážete stisknout vypínač.
Dobře, chápu.
Zkusíš to, zlato?
Dívejte se!
-Do toho, zlato. -Zkouším to.
To je ono, zapni to.
To je ono.
Nahoru. Zapni to.
Máš to. To je ono.
Nahoru.
Je to těžké.
Cítíš výboj, zlato?
Jo.
Ne. Necítí. Není ani blízko.
Možná je to chyba učitele. Instrukce nebyly nic moc.
Instrukce byly v pohodě. Ruší ho tvoje kecy.
To nic, lidi. Zvládnu to.
Občas pomůže, když se zlobíš.
Můžeš to poslat do prstu.
Jako praštit do zdi.
No tak, zlato, máš to.
No tak!
To je ono! To je ono.
No tak! Zapni to!
-Nejde to. -To nic, snažil ses.
Zranil jsem se.
Dobře, sledujte a učte se.
Páni!
-Úžasné. -Proboha.
Ale nezabralo to. Pořád spí.
Sakra.
Já už to nezvládnu, takže máme smůlu.
Můžu to zkusit já?
-Proboha. -Zatraceně!
Proboha, dívejte!
Dělám to.
Sakra!
-Skvěle, zlato. -Proboha.
To bylo dost dobré.
Kvůli čemu jsi tak naštvaná?
Kvůli ničemu.
Fajn.
Zlato, už to nic nedělá.
Viděla jsem to, vážně.
To světlo šílelo. Bylo to strašidelné.
Nejspíš jen problém v drátech.
Ráno se podívám.
-Mezitím... -Ne. Ne!
...se zkus vyspat, ano?
-Je pozdě. -Ano, zlato, dělej!
-Zlato. -Dělej. Pusť mě.
Elektrické rozvody v tomhle domě jsou staré.
Zítra to bude...
Proboha. Ten kůň sám spadl.
To je divné.
Já tu spát nebudu.
Jo. Asi bys tu být neměla.
Jo! Trhněte si, rodinko!
Rodinný tábor v obýváku!
Jo!
Ne, ne! Co to dělají?
-Kdo chce marshmallows? -Já!
Tohle je lepší než spát v hloupých ložnicích, že jo?
-Jo. -Jo.
To je frustrující.
Určitě se budeme smát,
až budeme vyprávět, jak Allison viděla Ducha domu u jezera.
Kreténi!
Zlato, zkus...
Mysli na to jako na vlnu, která jede z tvé ruky.
Žádná tahle rada nepomáhá.
Zazpíváme si písničku?
-Jo! -Ne!
Co takhle Chodím po Broadwayi?
No...
Co teď?
Napadá mě ještě jedna věc.
Nevím, jestli to jde,
ale slyšel jsem, že jeden Bývalý to dokázal.
Co to je?
Říká se tomu bliknutí.
Když se soustředíš,
v podstatě obrátíš tělo naruby,
takže tě Aktuální uvidí.
Proboha.
To zní strašně. Zkusíme to.
Ale vážně nevím, jestli to jde.
Já ti věřím.
Jestli to někdo dokáže, tak ty.
To máš pravdu.
Půjdu se dovnitř připravit.
Zkusím vyděsit tyhle...
„asijské Američany“.
Víš, zlato,
jsem moc ráda, že jsi mě sem vzal.
Ale přemýšlela jsem, a možná...
Možná bychom toho měli nechat.
Co tím myslíš?
Podívej, já...
Myslím, že jsme se tu měli skvěle
a vždycky to tady pro nás bude speciální místo,
ale je to jen dům.
Chápeš?
Navíc, jsme teď v nové a divné situaci,
ale je to vzrušující.
A měli bychom se soustředit na to.
Víš, to nejdůležitější je, že jsme zase spolu, ne?
Bože. Máš pravdu.
Ano?
Pořád jsem myslel na minulost,
ale nemusíme to dělat.
Můžeme dělat spoustu jiných věcí.
Přesně. Ano. Dobře. Fajn.
Dobře.
-Pojďme pryč. -Pojďme pryč.
Dobře.
Co se stalo?
Zkusil jsem bliknout. Nešlo to.
Proboha. Je toho tolik.
No, dobré zprávy.
Chceme je tu nechat.
Už je nebudeme strašit.
Co? Vy zatracení kreténi!
Hej! To nebylo nutné.
A mimochodem, mluvíš hrozně.
Měl bys to zlepšit.
Teď nic neříkám, je to lepší?
Jo, to je lepší.
Debílku.
Hele, uklidněte se.
Jsme na stejné lodi, lidi.
Ne, nejsme.
Jsme na stejné lodi. Jdeme domů.
Já tu zůstanu.
Počkám si na mámu ve sprše.
Ne, to ne, ty malý úchyláku.
Páni, vypadáš úžasně.
Já žádné tak super oblečení nedostal.
Tvoje oblečení vypadá perfektně.
Ty vypadáš perfektně.
Dobře. Mám pro tebe další překvapení.
-Ano? -Připravená?
-Dobře. -Dobře, tak...
Páni.
-Posaď se. -Díky.
-Sedíš? -Jo.
Vím, že jsme přišli o dům u jezera,
ale to neznamená, že přijdeme o všechny tradice.
Jako...
Můj speciální mandlový pstruh.
Tady máš. A...
Tadá!
Díky.
Myslel jsem, že ho ucítíš a bude to venku,
ale zkusil jsem to trochu zamaskovat,
přidal jsem trochu kopru.
Není to zlé.
Navěky
Kreatív supervisor Varga Attila vat,