Коханий, ти став партнером.
Кажуть, цього не відчуєш, доки не відвідаєш ретрит.
Я про таке й не чула.
Я щойно вигадав. Мені можна, бо я – партнер.
Сила, яку ти випромінюєш, так мене заводить.
-І мене вона заводить. -Так.
Може, візьмеш мій бейдж?
Твій бейдж.
Дякую.
-Ось він. -Ух ти.
Ти ба. У тебе є QR-код.
Я відсканую QR-код і знайду розклад подій.
А я відсканую твій зад.
Ого.
ТОВ «БУCАЛІС ТА ЕДДІНҐТОН» ПАРТНЕРСЬКИЙ РЕТРИТ
Це мрія всього твого життя?
Так, тільки ще більш прісна, якщо таке можливо.
-Сильвія. Боже мій. -Привіт! Стюарте, рада тебе бачити.
Добре, що ти прийшла. Буде не так нудно.
Ти дуже милий.
Ми так чекали цього відпочинку,
де я буду в перших рядах на оргії партнерів.
-Оргія партнерів – це таємниця. -Вибач.
Сирна тарілка? Привіт.
Раджу флуоресцентні зелені кубики.
На смак – ніякі.
Його промови нескінченні.
ГОЛОВНІ СПІКЕРИ ФРЕНК ШЕЙФЕР
Заснував фірму, щоб катувати нас історіями про гольф.
Я з ним знайомилася разів десять.
Не згадав мого імені. Ні разу.
Він нікого не пам'ятає.
Це привілей дуже успішних.
Коли вже я стану такий успішний, щоб забувати імена.
Привіт. Вітаємо в шоу, новачок.
-Привіт. -Так. Привіт, новачок.
Поздоровляю, партнере. Це був ковбойський акцент.
І до того ж вдалий.
Сильвіє, ти з Австралії.
Що ти знаєш про ковбоїв?
А ви чули, що Мілтона зняли зі справи «Dupont»?
Що?
Мілтон контролював усе, пов'язане з Суаресом.
-Так. -Більше не контролює.
Даруйте, почнімо спочатку.
Хто головний? У мене купа роботи для «Dupont».
По-перше, був обов'язковий відвід.
-А тоді суд... Так. -Обов'язковий відвід?
-Вітаю. Я Марджорі, Альбертова дружина. -Привіт.
Ґреґ, чоловік Дена.
-Дуже приємно. -І мені.
Сильвія. Дружина Чарлі.
Катастрофа.
-Судовий розгляд. -Тихо.
-Джентльмени, пропустіть. -Френк. Як там промова?
-Як? -Повільно.
Пропущу всі пообідні сесії,
щоб це горе дописати. Але кому яке діло?
Аудиторія – юристи, їм аби в бар утекти. Правда?
Вибачте.
Нічого. Це на краще.
Френк Шейфер.
Сильвія Ґрівз. Ми вже знайомилися, кілька разів.
Даруйте. У мене погано з іменами.
Та я ускладнюю вам життя. Жартую. Рада бачити.
-Просеко? -Так.
Секундочку. Ви працювали в «Mezzaluna»?
Три роки тому.
Стривайте. Кеннет з Огайо.
Так. Нічого собі.
Правильно? Правда ж?
Це дар. Давайте пиячити.
ПЛАТОНІЧНЕ КОХАННЯ
Я вдома в тітки з двоюрідними,
тітка готує вечерю.
Мою улюблену. Семишаровий соус.
І вгадай, хто заходить.
Не вгадаєш, бо ти його не знаєш.
Такий: «Ми не бачилися зі школи, але це не значить,
що ми більше не дружимо».
Я такий: «А в школі ми дружили?»
Він жбурляв мені в голову сандвічі з куркою.
А в державній школі сандвічі були кам'яні.
Ми у нього вдома, і його братик такий:
«Не чіпай мій Xbox».
Я кажу: «Малий, та я вже на такому не граю».
Розумієш? Усе дитяче – це вже не моє.
Я граю в дорослі ігри, наприклад, «Колонізатори».
-Ти в таке грав? -Ні.
Тепер це «Катан», а не «Колонізатори»,
через небажані асоціації з колоніалізмом.
А магазин «7-Eleven» був зачинений. Я й не знав, що таке буває.
Хіба він не цілодобовий?
Сім днів на тиждень. З сьомої до 11?
От гівно собаче!
Фігово, чувак. Здається, було боляче.
-Було. -На чому я зупинився?
«Сім» – це про сім днів тижня, а от 11 – це...
Одинадцять – це...
Це коли зачиняється.
Одинадцята вечора.
-Так. -Чорт.
Я там колись товар цупив постійно,
хоча гроші в мене були.
Я звичайний «синій комірець».
Як і всі, люблю перчену їжу.
Але ти куштував «Дорітос» для проклятих?
Бляха.
Ти ж знаєш, що тепер треба стерилізувати?
Та знаю.
Чувак, ми працюємо в барі. Хіба не кайф?
Чистий кайф, Омаре.
Йо, а ти роздрукував податкову форму?
Ні, принтер зламався.
Ясно. А вдома принтера нема?
Нема. Жінка забрала після розлучення,
тож дякую за цей дуже-дуже болючий спогад.
-Вдячний. -Як житуха, пацани?
Йо, є темка для розмови.
-Можлива колаба. -Колаба?
Що скажете про «Джонні 66»?
«Джонні 66»... Це мережа ресторанів?
-Швидкого харчування. -Жахлива дешевка.
Не знаю, але їх багацько.
«Багацько» не значить «хороші».
Це урок для тебе.
Наприклад, маніяків багацько. Вони не хороші.
-Хіба їх аж так багато? -Я думаю, маніяків повно.
У моєї бабусі сусід був Убивця з Золотого штату.
-Ну от, маєш. -Який жах.
Пригощали одне одного банановим хлібом.
Серіалів про маніяків більше,
ніж справжніх маніяків.
Дуже надіюся, що це так, бо якщо ні,
Айс-Ті зловив 25 тисяч маніяків у самому лише Нью-Йорку.
-Це багато. -Хлопці, дайте сказати!
Будь ласка, кажи.
Я зустрічався з гендиром «Джонні 66», і знаєте що?
Він зацікавлений у ліцензуванні нашого пива.
Не дякуй.
І сьогодні зайде покуштувати. Давайте мутити бізнес.
Я не думаю, що це
відображатиме нашу істинну сутність.
Яку ще сутність?
А таку, що ми чесно створюємо неймовірно якісний продукт,
а потім продаємо його людям на побаченнях
і симпатичним заможним алкоголічкам.
По-моєму, «Джонні 66» – охеренна ідея.
Якщо він зацінить наше пиво, ми заробимо купу бабла, бро.
Треба братися.
Вибач, я не зацікавлений.
Відхилено. Це не тобі вирішувати.
Мені, бо я пивовар.
А я грошовар, і цей бар – мій. Тому...
Грошовар – це не професія.
І нам з Енді належить по чверті цього закладу.
Так. Ні. Твоя правда.
Кожен з вас має по 24,5%, що в сумі дає...
Сорок дев'ять.
Дякую! Сорок дев'ять відсотків. Міноритарна частка, кретин ти чортів.
Це я тут гарую так, що світу не бачу,
щоб цей бар був такий, як є.
Бро, ти це робиш на мої гроші.
І ти чудово попрацював, Вільяме. Поздоровляю.
Глянь, скільки в нас клієнтів. А тепер ми можемо заробляти ще більше.
Саме в цьому й суть життя, так, хлопці?
Подумайте. Головне – прогрес,
підніматися. Наживати спадкове багатство.
Коли граєте в «Call of Duty»,
хіба сидите весь час на рівні новачка?
Зовсім ні. Ви піднімаєтеся, стаєте елітою.
А після еліти переходите
на рівень, де «Джонні 66» співпрацює з пивоварнею «Лакі Пенні».
Рівень легенди.
Дупля не ріжу, про що ти говориш.
Бо мені вже давно не 12 років.
Скажеш цій дрібній вусатій падлюці,
що я не стану колаборантом фашистської мережі бургерних?
Знаєш що? Піду в підсобку, поприбираю,
бо це не дуже чиста справа – заробляти вам бабки,
поки ти стовбичиш тут у жилетці.
А як вас звати, я не розчув. Я Вілл.
Люксові шкари. «Бальман»?
-Йо, вона зі мною. -Ну аякже.
Я про вас нічого не знаю. Взагалі. Але ви можете знайти собі кращого.
Вілл, чекай.
Минулі чотири місяці я працював над справою в Де-Мойні.
Виявляється, в Де-Мойні на диво потужна ґейська спільнота.
Більшість працюють в «Applebee's».
Люблю «Applebee's».
Вона любить «Applebee's».
А хто не любить? Я спілкуюся з Двейном.
А ви тут чого?
Це ретрит для партнерів.
Ванесса. Привіт.
А ще я бачу Сильвію.
Привіт, Ванессо. Боже мій.
Гляньте на нас чотирьох.
Наче зустріч практикантів «Каплан-Маєр» через 20 років.
Тебе теж узяли партнером.
Неймовірно. Поздоровляю.
Дякую. До рівності, на яку я заслуговую, ще далеко,
але це судовий позов на інший день.
Ого, ти така група підтримки, приїхала сюди з Чарлі.
Ні, я приїхала не заради Чарлі,
а в безплатний номер, де можна переночувати без дітей.
Чудово розумію.
До речі, як там Френсіс, Саймон і Мейв?
-Пам'ятаєш. -Матусі не забувають.
Це суперсила матусь.
Саме так. Суперсила матусь. Я й забула, яка ти дотепна.
Суперсила матусь.
Вони в порядку. Дякую, що спитала. Так. Троє – це багато.
Вважай, я злякалася, бо я щойно народила четверте.
-Що? -Так.
Але хіба ти...
Коротше, я вже піду. А з тобою і з тобою побачуся згодом. Партнери.
А тобі, мамко, зичу прекрасного дня. Бережи себе.
Ти найкраща.
Ванессо, а можна з тобою порадитися?
Секунду. Суперсила матусь. Я щось...
Ванессу зробили партнеркою.
-Так. -А я про це знала?
Я не в курсі. Знала?
Здається, ні. Ні. Точно не знала.
Чому ти не сказав?
Не знаю. Думав, це неважливо.
Багато хто стає партнером.
З голови вилетіло.
З голови вилетіло?
Що тобі сказати?
Вона сумлінна, давно працює в конторі.
За таких умов на певному етапі людина стає партнером.
Так, але Ванесса інша.
Ми разом навчалися на юрфаку, працювали в судді.
Ти знаєш, як я до неї ставлюся.
Вона ніби втілення всього, чим я могла стати.
Кицю, я тебе розумію. Справді.
Але в неї не якесь чарівне життя.
Мабуть, вона тобі заздрить.
Мабуть, обговорює тебе з чоловіком.
І що каже?
Я не знаю. Я не беру участі в їхніх розмовах.
Може, про те, як ти купуєш будинок, робиш ремонт,
яка ти творча.
Ти сам у це не віриш.
Це цікавіше, ніж п'ять годин сперечатися про юридичний договір
за круглим столом, де не схрестиш ноги,
бо там купа аудіовідеокабелів.
А знаєш, милий, пробач. Це справді не так важливо.
Цей вікенд – весь твій, і я так тобою пишаюся.
Я хочу, щоб ти насолоджувався, собою та аудіовідеокабелями.
Дякую.
А ти насолоджуйся відпочинком. Побачимося ввечері на бенкеті.
-Добре. Люблю тебе. -Люблю.
Ти чув, що Мілтона зняли зі справи «Dupont»?
Стоп, що?
-Я думав, що він веде справу Суареса. -Раніше вів.
-Ух ти. -Пол з принтером.
-Гей-гей. -Так!
Сказали, тут є розетки, тому я подумав, притягну його.
Ну правильно.
Проблему розв'язано!
А зарядка ноута є?
Ні. Де мої начос? Я замовляв.
-Які ти брав? -Усі соуси.
Так я й думала.
Даруйте.
Вибачте.
Усім встати.
Добридень, леді та джентльмени.
Вас засуджено до двох з половиною років у Кларк...
Далі в «Суді наживо». Мати трьох позивається до альма матер,
коли кар'єрні можливості...
Ви не можете мене зняти. Я приніс вам цю справу.
Я не якийсь там юрист. Я партнер. Я партнер!
ПРИВІТ, ВІЛЛ, ЩО РОБИШ?
Не розумію, в чому проблема. Ми з дітьми любимо «Джонні 66».
Мене це аж ніяк не тішить.
А це не повинно тебе тішити.
-Аби дітей тішило. -Чому ми зустрілися тут?
Це фігова частина центру.
Я просто голодна. А ще маю бажання
побути серед класичних авто і ностальгії за старою Америкою
найкращого зразка.
Я придумала, як узгодити ці два бажання. Поглянь!
ДЖОННІ 66 БАР І ГРИЛЬ
Тільки не тут. Ні-ні, я не піду.
Тут є кращі заклади, де можна поїсти.
-Не бурчи. Ходімо. -Та ну, не треба.
Не хочу, щоб мене бачили в цій ригайлівці.
-Добрий день. -Вітаю.
Столик на двох, будь ласка.
Піт-стоп-команда підготує ваш столик за одну хвилину. Час пішов.
Добре, дякую.
Прихильність до цього закладу – найнезбагненніша твоя риса.
Люблю цей заклад.
Чому в нас тут на стіні Роза Паркс
і троє дівчат, які п'ють мілкшейки над машиною, яку спроєктував Гітлер?
Це твоя країна. Ти й пояснюй.
Принаймні вона спереду ресторану.
А це що за довбень?
Не знаєш, хто це?
Засновник і стратег мережі «Джонні 66».
-Це Джонні Рев. -Це не справжнє прізвище.
Якщо так, тоді це істинне чудо.
Взагалі-то він дуже цікавий.
Дуже розумний. Слухала інтерв'ю з ним.
Його вважають підривником.
Він підриває людям задниці, коли наїдяться цибулевих кілець.
Можеш перейняти досвід.
Як стати гібридом людини та солярію?
Як керувати популярним, успішним бізнесом.
Я не хочу мати нічого спільного з цією відстійною кафешкою.
Оце крутяк.
-Ідіть за мною. -Дякую. Гарна зачіска.
-Мене примушують. -Чудово.
Мерч.
Люди купують цей мотлох?
Я одним оком гляну.
Скільки пісень у стилі ду-воп у них є?
Якщо уважно послухати слова,
то в усіх співають про секс з неповнолітньою дівчиною.
Огидний жанр.
Облом, що нема важелів передач з моцарели.
Такі смачні. Тобі б сподобалися.
А пиво – помиї.
Скуштуй «Фендер-блендер». Дуже міцний.
А що в ньому?
Усе, що в «Піна коладі».
-То це «Піна колада»? -Ні, «Фендер-блендер».
-Хороший брендинг. -Будеш такий?
-Не буду. Дякую. -Ну давай.
З днем народження З днем, днем народження
З днем народження З днем народження
З днем народження тебе
-Врум-врум. З днем народження, Татусю. -Дякую.
-Люблю, лялечко! -У мене днюха не сьогодні.
-Не сьогодні. -Дякую, народ. Він бреше.
-Пишаєшся? -З днем народження.
Знаєш бажання? Щоб нас усіх убив на місці метеорит.
Віддам належне Джонні Реву. Це, мабуть, скорочено від «Джонатан Революція».
Це смачно, а в кабінках прикольно сидіти.
-Бачиш? -І страви цілком непогані.
-Хтось уже міняє думку? -Ні, зовсім ні.
Я не розумію.
Хіба пивоварню відкривають не для того, щоб продавати багато пива?
Щоб продавати добре пиво, що ми й робимо.
І я дуже задоволений нашим успіхом,
і мені не цікаво продаватися
якійсь гігантській корпорації.
Це трохи нелогічно. Подумай.
Ти будеш варити пиво, продавати пиво
і, мабуть, багато заробляти.
-І... -Чого всі подуріли з тими грішми?
Спокійно. Розслабся, Александріє Кортасіо-Кортес.
Її не так звати.
Думаю, ти одне з трьох імен назвала правильно.
Гаразд. У чому справжня причина?
Буду з тобою щирий.
Я – люкс.
Я люксер.
-Я в категорії люкс. -«Люксер»?
-Пацан класу люкс. -Іменник?
А цей рестик? Це не люкс. Навпаки.
А для такого, як я, це жахіття. Розумієш?
-Не можна втрачати люксовість. -Треба берегти.
Її не можна втратити.
Ніхто не каже, що ти не люкс.
Ця забігайлівка відбере в мене люкс.
Ніхто не каже, що ти не люкс.
Я лише натякаю на те, що на цьому етапі нашого життя,
у такому віці, нам варто менше циклитися на люксовості,
а більше поводитися відповідно до свого віку.
Слова трушної відстійної зануди.
Я не можу продатися корпорації.
Тоді скажи це Енді.
Він вчився в бізнес-школі. Що йому сказати?
Я юристка. Піду з тобою. Ми все владнаємо.
-Я піду з тобою. -Дякую.
Ви такі смішні в цьому всьому.
Так, і я скажу тобі чому. Ми ходили в «Джонні 66».
Класно відтягнулися!
Торт був добрий, приїхав на машинці,
але поза тим, це повний відстій.
Не можна, щоб цей тип сьогодні приходив до нас,
куштував наше смачне пиво і робив пропозицію, яку не можна відхилити.
Наше пиво має бути в меню «Джонні 66».
Я хочу продатися й заробити грошей.
Чувак, ти жартуєш? Ти бував усередині «Джонні 66»?
Я був. Там недобре.
На стіні висів портрет Мартіна Лютера Кінга
на серфборді з Фредом Флінстоуном,
і навіть на картині Мартін Лютер Кінг був такий: «Шо?»
Пофіг. Пофіг. Я їх поґуґлив. Тих ресторанів достобіса.
Ми зрубаємо купу бабла.
Знаєш, що мене гнітить уночі? Людська одержимість «баблом».
Ми ж в Америці живемо.
-Капіталістичне суспільство. -За гроші можна купити машину.
Або принтер додому,
щоб ти приніс форму W-4, яку я в тебе випрошую.
-Я знаю, для чого гроші. -Знаєш, що я думаю?
Ти не хочеш укладати цю угоду, бо вона від Реджі,
а ти ненавидиш Реджі, бо він – брат Одрі.
А тебе явно й досі клинить від розлучення,
тому ти зарубаєш будь-яку його ідею, навіть супервдалу.
Дуже проникливо.
-Суть у розлученні, а... -Не треба мені вашої терапії.
-Ідіть відкрийте спільну практику. -Бляха, мабуть, варто.
Там я більше грошей зароблю, ніж у цій забігайлівці.
Я просто кажу, що нам не завадить зрубати трохи капусти. От і все.
У нас тут завжди повна посадка, і ми нормально заробляємо.
До сраки нормально. Я хочу більше. Чорт забирай. Ти ж знаєш.
Я хочу одружитися. Створити сім'ю, жити по-сімейному.
Тобі так здається. Насправді не хочеш. У тебе все нормально.
-Ти куди? -Нікуди.
-Вілл? -Що?
Ти розливаєш пиво.
Я знаю. Не можна продати пиво, якого немає.
Що ти робиш?
Омаре. Допоможеш спорожнити той резервуар?
-Так. -Дякую.
У цих цистернах наче багато пива.
Так і є.
Шланг маленький, а цистерн багато.
Але жест достатньо символічний.
А в тебе за спиною бляшанки з пивом.
То не пиво, а сидр. Але їх я теж спорожню.
Сидр тобі сподобався б. Жінки люблять.
-Вілл. -Я люблю сидр.
-Я Сильвія. -Бро, ти що витворяєш?
-Гей. -Охрініти! Що за... Перестань.
Віддай сюди... Не...
Стій!
-Ні! Не віддам! -Віддай шланг.
-Іди звідси. -Ні! Пішов ти.
В очі, дебіл! Що ти робиш?
Я не здамся без бою!
Про Одрі ти сказав неправду.
Для мене це вже подоланий етап. Я розплутав клубок емоцій.
Навіть речі з її будинку забрав.
А це пов'язано з моєю ненавистю до Реджі!
Я ненавиджу його не за те, що він зведений брат Одрі!
А за те, що він довбаний гівнюк!
Прощай.
Гад!
Мені доведеться прибирати? По-моєму, це не зовсім моя робота.
Придурок, удвох будемо прибирати.
Тут лише четверо працівників.
Йо. Все.
-Усе? -Так.
-Ти в порядку? -Усе добре.
Робоча туфта. У нас таке щодня, це нормально.
Цілком здорова атмосфера.
Я ніколи такого не бачила.
Вперше бачу таку сварку. Ого.
Я пишаюся прогресом. Раніше було набагато гірше.
Що робиш далі? Погуляємо?
Так. Ні, не можу.
Маю повертатися в «Омні».
Зупинилися в «Омні»?
Використовуєш бонусні авіамилі заради сексі-вікенду?
У Чарлі робочий бенкет.
Зустріч через 20 хвилин. Спізнююся. Так.
Я вже сто років не бачив Чарлі.
Люблю його. Хотів би побачитися.
-Справді? -Хіба що ти проти.
Ти що. Справді хочеш піти?
Так. Дякую. Я вільний.
Добре. Ну...
Не викликається «Ліфт». Туди їхати 25 хвилин.
Так. «Ліфт» боїться їздити в цей район.
Візьмемо самокат.
-Добре. Так. -Так.
Я на них ніколи не їздила.
Серйозно? Бери той. Я оплачую.
Фу. Цей весь пташки обкакали.
Вони такі. Цей поламаний.
Навіщо?
Навіщо люди щось роблять? Складне питання.
Думаєш, варто, якщо ми напідпитку?
Я думаю, їх винайшли для людей напідпитку.
САЛУН «У ТОНІ» ПІЦА «НІСТА»
Пиво добре?
Ні. Жахливе.
-Ще по одному? -А то.
-Чого ти? -Вали їх.
Такі умови користування.
Від тебе цього чекають.
Падай!
-Так! -Лови!
ГОТЕЛЬ «ОМНІ» ЛОС-АНДЖЕЛЕС
Я піднімуся в номер і перевдягнусь, а ти чекай тут.
-Нема питань. -Добре.
А ось і Чарлі.
Чарлі. Привіт, чувак!
Ні. Я маю це все зняти. Що ти виробляєш?
Пізно. Він іде.
-Оце сюрприз. Не чекав. -Привіт. Який ти.
Сер, ви красень. Іще накачаніший, ніж той раз,
а ти був дофіга накачаний.
Дякую. Ти теж нівроку.
Неправда. Я потвора. У мене був важкий рік.
-Вітаю. Я Стюарт. -Вілл. Дуже приємно.
Ми разом працювали, сто років тому.
-Кльово. -Ви такі святкові.
У нього вже значно кращий вигляд, ніж був зранку.
Бачили б ви його прикид.
Боже. Такий дурнуватий. Не ображайся.
Образився б, якби ти схвалила мій прикид.
Ти така, наче живеш у крамниці «Енн Тейлор».
Люблю «Енн Тейлор». Чудовий стиль.
Такий бежевий.
Сильвіє. Ми зрозуміли. В тебе гарне тіло. Припинити порушення!
Я Ванесса. Партнерка на фірмі Чарлі.
-Я Вілл. Поздоровляю. -Дякую.
Я не юрист, але ви молодець. Так.
Ну, Сильвіє,
що ти робила, поки ми скніли на стратегіях злиття та поглинання?
Матуся сходила у спа?
Матуся ходила у спа?
-Я насмішила кумедну? -Так.
Я не клоун.
Чарлі, маєш час на вечерю після мого виступу?
Ми з «Вайнер і Фінлінґ» їдемо в «The Palm» на серф-енд-терф.
Я їду.
Їдь з ними.
Можна мені віскі з льодом?
Вибачте. Я не офіціантка.
Помилився. Я Френк Шейфер.
Ми вже сто разів знайомилися.
Це моя промова.
Пропоную гру.
Я поверну вам промову, якщо згадаєте моє ім'я за три спроби.
Добре.
-Сонечко. Я... -Ніхто не підказує. Без підказок.
Я згадав. Ви дружина Чарлі.
Ні. Це не ім'я. «Дружина Чарлі» – не ім'я.
-Це спроба? -У вас ще дві спроби.
Як Румпельштільцхен, але не в тему.
-Люба, я... -Дуже смішно. Дуже-дуже.
Але я знаю, як вас звати. Марні.
Ні. Хоча гарне ім'я. Я могла б бути Марні. Але ні.
У вас лишається одна спроба.
Ну все, побавилися.
Віддайте промову, бо вона мені потрібна.
-Ніт. У вас є ще одна спроба. -Гаразд.
Сильвія.
Не підказуй.
Я пам'ятаю ваше ім'я.
Синтія.
Ні. Я Сильвія.
Чорт. Вона з'їла. Бляха-муха.
Тепер запам'ятаєте.
Це моя промова.
Вона каже: «Тепер запам'ятаєте».
Наступного разу згадаєте.
«Наступного разу згадаєте».
-Дякую. -Ну все.
Принесіть соус до барбекю.
Я чарівними грибами закидаюся під соусом.
Тобі треба води.
Пробач. Вибач.
Ну ти даєш. Живіт болітиме.
Що це було?
Пробач. Я не знаю. Я зірвалася. Розсердилась, і...
Я знаю, що Френк – мудак, але справді, це занадто.
-Я розумію. Я... -Двері замкнулися.
-Ми в пастці. -Я його щодня бачу.
Мушу цілувати йому зад. Улещувати.
А тепер – їхати з ним на риболовлю.
Я роками петляв, а тепер доведеться.
Ненавиджу ту намахану хатину. Там двоярусні ліжка.
-Розумію. Вибач. -А тепер мушу.
Серйозно, Сильвіє, який ґедзь тебе вкусив?
Чому ти не сказав, що Ванесса – партнерка?
Чому? Не кажи, що вилетіло з голови.
Бо я знав – якщо скажу, ти втнеш якусь дурню, як оце щойно.
Я твій чоловік. Я не сліпий.
Ти могла зробити кар'єру, як Ванесса. Але вирішила інакше.
Я вирішила дивитися, як ростуть наші діти.
Це були безцінні роки, я вдячна за них. Я рада, що я так вирішила,
але це не означає, що мені легко приходити на такі збіговиська.
Я почуваюся невпевнено. Бачу всіх колишніх колег,
а вони до мене ставляться як до привида-невидимки.
Добре. Якщо хочеш повернутися до юриспруденції, то давай.
Просто знайди те, що тебе захоплює.
Серйозно? Я 13 років не працювала.
Справжній скарб для роботодавця.
-Потрібен ключ-картка... -Гаразд.
Я не кажу, що перепон не буде, але в тебе є диплом юриста.
Ти дуже хороша юристка. Якщо захочеш, ти все зможеш.
Але я не просто юристка.
Я ще й мати. О 14:00 забираю дітей.
Нічого страшного.
Є гідна робота, на якій можна бути з 9:00 до 14:00.
Серйозно?
Хай тебе шеф переведе на п'ятигодинний день.
Розкажеш, що вийде.
Люди. Вибачте, що турбую, але зараз виступатиме Френк.
Мабуть, краще не пропускати.
-Просто йди. -Вибач.
-Потім поговоримо. -Так.
Іди з ним.
Ні. Я йому там не потрібна.
Потрібна. Твій дуже-дуже привабливий чоловік чекає на тебе.
А ще ти з'їла промову того кадра. Треба знати, яка вона.
Я знаю, яка вона буде в мене в кишках.
Чорт! Дотепно.
Не падаєш духом навіть у такі темні часи.
-Дякую, друже. -Іди туди.
Чекай, чекай. Стій. Чорт.
СИЛЬВІЄ! ТИ МЕНЕ ЗАМКНУЛА!
НОВИЙ ДОПИС ВІД ОДРІ
-Недільний ранок. -Люблю фрукти.
Скааґн.
У вас є бізнес-центр?
ДОВІДКА ПРО ПОДАТКИ
ДРУКУВАННЯ
ПИВОВАРНЯ «ЛАКІ ПЕННІ»
Що це?
Податкова форма. Ти просив.
Добре.
-Треба заповнити, знаєш? -Знаю. Можна ручку?
-Можна. Бери. -Дякую.
-А який у мене податковий номер? -Ти мав би його знати.
Але не знаю. Вся ця інформація – у мами.
У тебе чудова мама.
Чим пригостимо «Джонні 66»?
Та мабуть, усім.
-Тебе це влаштовує, броварю? -Так.
Комбінезон.
-Гарний? -Так. Дуже класно.
Суперський. Треба й нам такі продавати.
-Точно. -І зручний такий.
Ще б пак. І на вигляд.
У ньому важко пісяти, але загалом, ти знаєш, дуже непогано.
-Так. -Так.
На той рік
ми просто будемо і далі...
Ми будемо розбудовувати цей масштаб, і...
Ми розширимося до рівня...
який буде наступним рівнем.
Ви знаєте, ця дуга всесвіту вигинається до...
Ну, дякую.
Прекрасна промова.
Дякую, Сильвіє.
-Подіяло. Запам'ятав моє ім'я. -Так.
Сказав: «Дякую, Сильвіє».
Переклад субтитрів: Олена Любенко