- Labas, branguti. - Labas.
Aš dar turiu 23 sekundes!
Sekundę, Saimonai!
Eina sau.
- Laikas. - Minutėlę!
Penkios minutės praėjo. Eime.
Stovėk ramiai.
Gerai. Palauk.
O Dieve. Labai gerai.
Štai. Tuojau... Nuvalysiu rankytes.
Bėgam. Paskubam.
- Gerai. Štai taip. - Šito reikės?
- Šiandien vėl einu apžiūrėti to namo. - Gerai.
To su penkiais tualetais.
Po vieną kiekvienam šeimos nariui.
Gali įsivaizduoti? Na,
nežinojau, kad taip būna. Tikras dvaras.
Tualetų turėsime tiek, kad nežinosim, ką su jais daryti.
Koks tau skirtumas? Tu pašiki darbe.
- Pasakei negražų žodį. - Tu teisus, atsiprašau.
Žinai, ką? Kai persikraustysim, šiksiu namie kaip karalius.
Šūdas.
- Nesakyk „šūdas“. - Kur bagetė?
- Ką? Kokia bagetė? - Man reikia bagetės
ir beretės prancūzų k. pamokai. Kur jos?
Ką? Pirmą kartą girdžiu apie bagetę ir beretę.
- O Dieve. Mama. - Ką? Aš ne...
Negavau e. laiško iš p. Loren. Ką nors girdėjai apie bagetę?
- Atsiprašau, ne. Man metas. - O apie beretę?
- Gerai. Iki. - Sėkmės.
- Neužsisega, nes... - Man šakės!
- Šitą teks išimti. - Gerai, bičiuli.
- Neišimsiu. Man jo reikia! - Gerai. Tada neužsisegs kuprinė.
BEKMANO MOKYKLA
- Kaip praleidai vakarą su Vilu? - Buvo smagu gal 30 sekundžių.
O tada ir vėl prasidėjo drama.
Ėmėme rėkti vienas ant kito
gatvėje pirmą valandą nakties.
Dieve. Vien išgirdus apie tai apima džiaugsmas, kokio nebuvau patyrus 20 metų.
Reikėtų ir man pradėti rėkauti.
- Tai taip aistringa. - Žinau.
Priešingai nei paprastas barnis.
Ne, tai buvo... Nemeluosiu, puikiai praleidau vakarą.
Bet negaliu... Atvirai sakau,
neturiu laiko papildomoms problemoms savo gyvenime.
Jų ir taip užtenka. Štai viena, pavyzdžiui.
Jau trečią kartą apžiūrinėsiu tą namą Ensine.
Prisiekiu Dievu, jei aš jo nepirksiu, ji atsisakys man dirbti.
Juk sakiau neprasidėti su ta nekilnojamojo turto agente
- Dajana. - Žinau.
Ji yra dirbanti mama. Priešingai nei mes su tavim.
Ji vaikšto su švarkeliais, bliamba.
- Aišku. Ji dirba biure. - Taip.
O mes įstrigusios namuose.
Tai, kad vaikštau su treningais, nereiškia, kad neturiu darbo.
- Ji man per prašmatni. Žinau. - Taip.
Žinau. Jei mūsų vaikai nelankytų tos pačios mokyklos,
ji nė už ką nebūtų sutikusi su manim dirbti.
- Nė už ką. - Sveikutė!
- Dajana! - Nemėgdžiok jos veido.
- Sveika, Silvija. - Labas.
Kokia nuostabi diena. Pagaliau pasirašysim sutartį.
Teisingai. Šiandien puiki diena įsigyti namą.
Nes ši poniutė - labai išranki.
- Kalta! - Šiemet jau apžiūrėjome
daugiau kaip 40 namų.
- Ne. - Elenai ir Poršijai pardaviau namą
per vieną dieną.
- Girdėjau apie Eleną gražių dalykų. - Ir aš!
Pasakiau jai: „Nesitikėk, kad bus lengva.
Negali gauti didelės kvadratūros naujutėlaičio namo
geroje vietoje už mažą kainą.“
Žinau. Tu buvai teisi. Aš klydau.
Aš jai suradau puikų namą, kurį tereikia suremontuoti.
- Jis... - Žinoma, teks padirbėti.
Dabar, kai mažiausioji lanko mokyklėlę, turėsi tam pakankamai laiko.
Pagaliau turiu tam laiko.
Beje, ponios, aš jau vėluoju.
Turiu aprodyti sklypą Malibu.
Nesakysiu kam, bet rimuojasi su Šminu Lyzeliu.
Bet į mūsų susitikimą nepavėluosiu.
- Ačiū, Dajana. Tu geriausia. - Iki.
Ačiū tau už sunkų darbą ir kantrybę.
- Sėkmės. - Žinai, kas juokingiausia?
O Dieve.
Mano prosenelis iš Estijos buvo vardu Šminas Lyzelis.
- Ne. - Tėtušis Šminas.
Galvojau, kad Šminas Lyzelis buvo penktas von Trapų šeimos vaikas.
- Esu girdėjusi. Taip. - Šminis.
Varge mano.
SKAMBINA ŠIKNIUS
Kas toliau? Kokie planai šiandienai?
- O Dieve. Šiandien svarbi diena. - Nagi. Pasakok.
Eisiu paimti Semo skiepų kortelės.
Pirmoji jo stovykla su nakvyne. Manęs laukia įdomi diena. Taip.
- Dievinu tokias dienas. - Nori pasakyt, kiekvieną dieną?
Taip.
ŠIKNIUS BALSO ŽINUTĖ
Labas, Silvija. Čia Vilas. Labai skubus reikalas.
Paskambink man.
Kas tokio skubaus?
Nieko. Aš pajuokavau.
Kaip sekas?
Gerai. Ko tau reikia?
Pasikalbėkim. Ką darai?
Kas yra?
Tiek to. Pasakysiu, kas yra. Tu palikai kredito kortelę mano bare.
- Šūdas. - Jei norėjai darkart su manim pasimatyti,
nebūtinai reikėjo ką nors pas mane palikti.
- Galėjai tiesiog pakviesti pietų. - Aš tikrai... Neturiu tam laiko.
- Pietūs? - Ne.
- Vėlyvieji pusryčiai? - Ne.
Kinų koldūnai? Paskutinis pasiūlymas. Atsisakysi, burnoj neturėsi.
Gerai. Viso, Vilai.
Nagi. Pala. Nenori atsiimti kredito kortelės?
Vakar gatvėje rėkei ant manęs vidury nakties.
Niekas su manim taip nesielgia, išskyrus visus tris mano vaikus.
Ir tu ant manęs rėkei. Mes rėkaujam. Žmonės rėkauja.
Po to susirašėm žinutėmis. Viskas gerai. Viskas normaliai.
Aš pamiršau. Ir tu pamiršk.
Pats pamiršk.
Na, vanduo kyla, dabar bijau jį nuleisti.
Nežinau. Kanalizacinė pompa gali padėti, bet gali ir pakenkti.
Tikrai? Galėtum dalyvauti laidoje apie namų remontą.
Man nusibodo tas namas.
- Viskas bus gerai. - O Dieve. Bėga per viršų!
- Ką padarei? - Nieko. Tik stovėjau ir žiūrėjau.
Ne! Visur telkšo vanduo. Kodėl man taip nesiseka?
Nori, kad grįžčiau namo?
- Iki. - Iki. Myliu tave, mažute.
Klozetas!
Bliamba. Šūdas. Ne!
Bliamba.
Ateinu!
Ko atėjai?
- Vaidinu didvyrį. - Neturiu tam laiko.
Aš esu didis žmogus. Apie mane kurs dainas.
- Ką tu darai? - Man reikia tavo pagalbos. Gali ateiti?
Galiu avokadą?
O Dieve.
Patikėk, čia tik vanduo.
- Tikrai? Gerai. - Sustabdyk jį.
Nežinau, kaip jį sustabdyti.
Prasti popieriai.
Čia tavo darbas? Tavo?
- Gali sutaisyti? - Galiu.
Štai ir viskas.
- Ačiū. Labai ačiū. - Štai ir viskas. Kur tavo šluostas?
Virtuvėje. Bet tau nebūtina to daryti.
Viskas gerai. Bare dažnai tenka valyti.
Ačiū. Tau iš tikrųjų nereikia to daryti.
Labai gražus namas. Labai jaukus.
Norėjai pasakyti „mažas“.
Ne, labai jaukus.
O Dieve. Jo planšetė.
Slapta planšetė. Kažkas žiūri pornografiją?
- Jam tik aštuoneri. - Ir ką?
Kai man buvo aštuoneri, buvau pasiutęs.
- Negręžk į vonią. Šlykštu. - Kodėl?
- Kas čia šlykštaus? - Nes joje maudosi žmonės.
- Ir ką? Vandenį iš klozeto galima gerti. - Daug ką galima daryti.
- Būtent. Nori gerti? - Prašau, patrauk...
Nori pačiulpti virveles?
Ką darysim po to? Gal nueinam į paplūdimį?
Pavalgytume austrių. O gal nori į kiną?
Negaliu. Esu užsiėmusi. Turiu pasirašyt sutartį dėl namo pirkimo.
Taip. Tik dar kartą jį apžiūrėsiu.
Aišku. Kuo tau nepatinka šis namas?
Mes jį išaugome. Jis per mažas penkiems žmonėms.
Name tik vienas tualetas. Ir tas su sugedusiu klozetu.
- Papasakok apie naująjį namą. - Jis nuostabus!
Na, jam reikia remonto. Teks truputį paplušėti.
- Galiu ir aš jį apžiūrėti? Prašau. - Ne.
Prašau. Aš gerai išmanau apie remontą.
- Nuo kada? - Vienas susiremontavau beveik visą barą.
Tikrai?
Taip. Prieš tai ten buvo vištų skerdykla.
- Negali būti. - Tikrai.
Dar ir dabar randame plunksnų ir snapų.
Žinau. Bet aš rimtai. Vežkis mane kartu. Aš tau labai padėsiu, pamatysi.
Tiek to. Tik jei pažadi nekalbėti.
- Pažadu. - Nekalbėk...
Nei su manim, nei su kitais.
- Nekalbėsiu. Pažadu. - Ne.
Dažnai matotės su Odre?
Nežinau. Kas kelias savaites.
Dar ne viską išsivežiau iš mūsų namų.
Todėl, žinai, retkarčiais nueinu ten pasiimti savo daiktų.
Ką? Kodėl?
Tiesiog... Žinai. Persikraustymas - ilgas darbas.
Tai galima padaryti per dieną.
Ten liko ne tik daiktai. Ten liko ir Gendalfas.
- Gendalfas liko pas Odrę? - Taip.
Bet jis juk tavo augintinis. Tu myli tą driežą.
Aš tebemyliu Gendalfą. Tiesiog... Ji neleido man jo pasiimti,
nes galvoja, kad nesu pakankamai atsakingas juo rūpintis.
Na, keista.
Tas driežas tau kaip sūnus. Turėtum gauti jo globą.
Mes abu jį globojam, nes aš dažnai jį lankau.
Kas?
- Kas yra? Gali sakyti. Sakyk. - Nieko. Tiesiog... Nežinau.
Sunku atsigauti po skyrybų, jei žmones vis dar sieja bendri reikalai.
Na, skyrybos - keblus dalykas. Nėra taip, kad vieną dieną esi vedęs,
o kitą - atsisveikini visiems laikams.
Niekada nepagalvojai, kad palikai ten savo daiktus,
o ji pasiliko Gendalfą tik tam, kad galėtumėt palaikyti ryšį
ir toliau vystyti tą dramą?
Dabar, kai taip pasakei, mūsų ginčai būna ganėtinai jaudinantys.
Ir dažnai nuveda į lovą.
Na, štai. Štai tau ir atsakymas.
Labai smagūs reikaliukai.
Ne, ačiū.
- Ginčai, kurie baigiasi lovoje. - Ne, ačiū.
- Nė už ką. Ne. - Tu bjauriesi?
- Manęs neperkalbėsi. - Liaukis.
Geriau papasakok apie namą. Koks jis?
- Jo karkasas pakankamai geras. - Aišku.
Didesnė kvadratūra. Yra baseinas.
Puiku. Ar jis - visiška griuvena?
Kurį reikia iš esmės renovuoti?
Na, ne visai griuvena, kurią reikėtų iš esmės remontuoti.
Bet...
Tai - buvę slaugos namai.
Uždaryti po kovido.
- Nenuostabu. - Šikt eik. Ir patylėk.
- Truputį ne toks, kaip visi. Taip. - Nekantrauju pamatyti.
- Labas. - Labas.
- Atvažiavai. Kaip malonu. - Sveika. Malonu matyti.
Jūs turbūt Čarlis. Pagaliau susiruošėt.
- Sveiki. - Malonu pagaliau susipažinti.
- Ne. - Sveiki. Ne.
- Čia Vilas. Mano rangovas. - Vilas. Taip. Rangovas.
- Puiku. Gerai, kad atvykot apžiūrėti. - Profesionalus rangovas.
Jis taip pat veda TV laidą vaikams „Šėlkime kartu“.
O Dieve.
Mes mokome vaikus nebijoti dainuoti regį.
Nieko apie tai negirdėjau. Reikės pasidomėti.
Čarlis negalėjo šiandien atvažiuoti. Jis užsivertęs darbais.
- Tad... Taip. - Nuostabus namas.
- Neįtikėtina. - Taip.
- „Kontrafortai“. Ir visa kita. - Taip.
Ir tos detalės.
Gal... Turbūt... 1926 m. statybos?
- 1986 m. - Tą ir turėjau galvoje.
- Vos neatspėjai. - Viskas vyksta 50 metų ciklais. Žinot...
Taigi, namo vidus...
- Kokie 555 kv. metrai? - 325 kv. metrai.
- Abejočiau. - Bet...
- Tikrai? - Taip.
Gal pažiūrėkim? Įvertinsiu iš akies.
- Bendras plotas - 555 kv. m. - Įvertinsim iš akies.
Gražus skaičius, taip.
Eime vidun ir apžiūrėkim. Tai bus ketvirtoji
ir, tikiuosi, paskutinė apžiūra.
- Eime! - Šlovė Jam.
- Tik pažvelkit. - Taip.
Septynios šachmatų lentos. Jų net ir dabar sunku gauti.
Nekreipk dėmesio. Čia viskas bus perdaryta. Taip.
Taip. Čia galėtų būti prieškambaris ar...
Taip. Aukštos lubos.
Aukštos lubos, labai erdvu...
- Vos pasiekiu. - ...puiki akustika. Taip.
- Taip, puiki akustika. - Taip.
Jis įtrauktas į mokyklos sistemą.
Daugybė turėklų ir rampų, kad būtų saugu.
- Tik pažiūrėkit. Jis veikia? - Taip, ir...
Veikia! Jis veikia.
Gal galėtumėte nusileisti? Prašau.
Ačiū. Labai ačiū.
Kas čia?
Gydytoją.
Gydytoją. Gydy...
Jėzau Marija.
Visiems patinka tas mygtukas.
Bet žinote, ką? Geras dalykas tas,
kad prie esamų laidų galima prijungti garso sistemą...
- Taip. - ...visame...
- Puiki mintis. - Ne...
Taip,
- tą šlamštą reikės išmesti. - Bet jis veikia.
- Taip, turbūt. Dievuli... - Tau tinka.
- Aš tiesiog... - Jūsų vietoje aš nesėsčiau.
- Tik nereikia... - Atsargiai. Ne...
- Ne. Nereikia. Kas... - Viskas gerai. Kaip mažame hamake.
- Tai jūs - rangovas? - Viskas gerai.
Taip, aš „rangovinu“ jau daugiau kaip dešimt metų.
Ir per tiek laiko mūsų keliai nebuvo susikirtę.
Manau, kad buvo. Tik jūs manęs neprisimenat.
- Tikrai būčiau prisiminusi. - Ne.
Taip.
- Čia mano mėgstamiausias kambarys. - Nieko sau.
Toks būdingas Rytų pakrantei.
Panašus į kolonijinį hospisą ar Menkių Kyšulio lavoninę.
Taip, tą sieną noriu išgriauti ir padaryti didelį valgomąjį,
- kur smagiai leisime laiką ir... Taip. - Gerai. Įdomu.
Tau neatrodo, kad šiame kambaryje kažkas numirė?
Man atrodo, kad čia kažkas numirė.
- Nesvarbu. - Ne šiame kambaryje. Taip.
Aišku. Ar šie visi daiktai atitenka pirkėjui kartu su namu,
ar jų savininkai planuoja pasiimt juos į kitą pasaulį?
Patylėk, gerai? Tiesiog patylėk. Žinau, kad tu smaginiesi, bet aš...
- Gana. - Gerai, atsiprašau.
Tu teisi. Įsismaginau. Tu teisi.
- Ačiū. - Atsiprašau. Labai graži mediena.
- Čia netikras medis. - Na, puiku.
Šitas kambarys bus Saimono.
Su virtuvėle.
Kiekvieno berniuko svajonė.
Ačiū.
- O čia Francesos. - Su didžiuliu šaldytuvu.
Protezai ir kraujas.
Bet aš iš čia viską išvešiu. Jokių problemų. Tikrai.
- Taip, tai nebus sunku. - Taip.
- Šitas kambarys bus Meivės. - Dar viena virtuvėlė.
Kas čia dabar?
- Matėt? Jūs matėt? - Skersvėjis. Paprasčiausias skersvėjis.
Jau yra taip buvę?
Apžiūrėkime saloną.
Tai ne skersvėjo darbas.
Na, vaikams tai patiks.
Kas patiks?
Apie ką tu čia?
Čia bus mūsų miegamasis.
Pagrindinis miegamasis.
Taip, žinoma,
tarp tualeto ir miegamojo reikės pastatyti sieną.
Išmesim iš čia virtuvėlę, lašinę,
guminę užuolaidą, jos laikiklį,
bėgelius, turėklus ir...
O tada čia įstatysim du langus...
- Taip. - ...kaip nors.
Tai nesudėtinga. Tereikia išmušti angas sienoje.
Tai - vidinė siena.
Kas čia?
- Gydytoją. - Jėzau! Atsiprašau.
- Gydytoją. - Spustelėkit du kartus.
- Gydytoją. Gy... - Spustelėkit du kartus. Tai...
- Nepanašus į aną mygtuką. - Taip.
Geras.
Tualeto kėdė.
Taip.
- Įskaičiuota. Taip. - Taip.
- Aišku. - Taip, aš tik...
Viską čia sutvarkysiu.
- Prašau, tik nesėsk į ją. - Bet aš noriu.
- Prašau. Maldauju tavęs. - Bet aš labai noriu.
Varge.
Ką Čarlis galvoja apie namą?
- Jam jis patinka. - Taip.
Šiuo metu jis nori ko nors didesnio, ką galėtume įpirkti.
Jei galėtų, jis apsigyventų ir apleistame kino teatre.
Deja, jie visi jau supirkti.
Bet galiu pasakyt tau atvirai?
Taip, žinoma, rėžk tiesiai šviesiai, kaip tu moki.
Ši vieta yra košmaras.
Tu sukiši krūvą pinigų,
bet nieko gero iš jos neišspausi.
Kodėl nenori susirasti namo, kuriame galima iškart apsigyventi?
Argi Čarlis - ne advokatas?
Advokatas, bet mes turim tris vaikus ir tik vienas pajamas.
Ir gyvename antrame pagal brangumą Amerikos mieste.
Tai liaukis dykinėjusi ir susirask darbą.
13 metų buvau iškritusi iš darbo rinkos, nes auginau vaikus.
Negaliu taip lengvai susirasti darbo.
Užregistruosiu tave „ZipRecruiter“.
Net didžiausi kvailiai Žemėje susiranda darbą. Susirasi ir tu.
Klausyk, mes norime didesnio namo, ir tai yra viskas, ką galime įpirkti.
Taigi, pasiraitosiu rankoves ir imsiuosi remonto.
Užtruks kelerius metus, kol įsikelsim.
Prireiks ne tik kelerių metų, bet ir vaiduoklių išvarymo.
Klausyk, Vilai, mudu gyvenam skirtingus gyvenimus. Tai - faktas.
Tu gali daryti, ką nori, važiuoti, kur nori,
dėvėti savo kvailas kepures ir panašiai.
Būti mama iš esmės reiškia daryti tai, ko tu nenori daryti.
Kalbi kaip robotas, girdi?
Čia nėra nerašytų taisyklių. Tiesiog atsisakyk to sumauto namo.
- Ką? - Taip.
Čarlis nori kraustytis.
Vaikai auga, ir jiems reikia daugiau erdvės.
Nori čia gyventi?
Aišku, kad nenoriu, bliamba. O kaip tu manai?
- Ne. - Nenoriu. Čia vaiduoklių namas.
Tada dingstam iš čia ir apsišlakstom švęstu vandeniu,
o tu pasakyk Čarliui, kad čia nesikraustysi.
Aš pasakysiu Čarliui, jei tu nueisi pas Odrę, pasiimsi savo daiktus
ir galutinai nutrauksi su ja santykius.
Tai yra emocinis šantažas.
Aš draugiškai tavimi rūpinuosi, o tu verti mane daryti tai,
- ko nenoriu? - Čia aš tavimi rūpinuosi.
- Labai tuo abejoju. - Tau reikia
- nutraukti tuos santykius. - Labai tuo abejoju.
- Turi dingti iš tos ponios namų. - Žinai, ką?
Priimu tavo iššūkį, bliamba. Sutinku.
- Tikrai? - Taip. Tikrai.
- Atšauk pirkimą. Taip. - Rimtai?
Pasakyk bauginančiai poniai, kad nenori čia gyventi.
- Dabar pasakyti? - Taip. Dabar pat. Jie ateina.
- Juk susitarėm priimti iššūkį. - Kaip aš...
- Eik ir pasakyk. Eik jau. - Aš bijau.
- Pasakyk. - Gal tu gali pasakyti?
Sveikučiai.
Laikas pasirašyt dokumentus.
Žinau, niekam nepatinka dokumentai. Bet aš tai padarysiu labai greitai.
Tik įrašysim čia tavo pavardę...
Labai atsiprašau, bet aš negaliu.
- Turbūt juokauji. - Aš tik...
Tu atsisakysi su manim dirbti. Suprantu.
Būkime atviri. Šis namas - tikras siaubas, ar ne?
Taip, jis tikrai siaubingas.
Jis priklausė mano tėčiui.
Apgailestauju.
O Dieve!
Kaip palengvėjo.
Aš nevykdysiu susitarimo. Nevykdysiu. Aš nenoriu.
- Verčiau važiuojam suvalgyt ledų, gerai? - Ne.
- Aš vaišinu. - Ne, tu įvykdysi mūsų susitarimą.
- Aš nenoriu. Ne. - Ne. Ir nesvajok.
- Nagi, prašau. Prašau. - Ir nesvajok.
- Važiuojam. - Tai bus galutinis taškas.
Jei pasiimsiu savo daiktus, daugiau niekada neįžengsiu į tuos namus,
- nenoriu nė pagalvot apie tai. - Vilai, mes važiuojam.
Mes tai padarysim. Tau palengvės.
- Šūdas. - Tau palengvės.
Jos nėra namie. Turbūt taip lemta. Einam.
Apeikim iš kitos pusės. Nagi.
Sveiki.
O Dieve.
Ten Gendalfas.
- Pažvelk į jį. - Atrodo labai prislėgtas.
- Toks nusiminęs. Toks liūdnas. - Taip. Jis tave mato.
- Labutis. - Mato. Žiūrėk. Labutis.
- Labutis. - Jis visas nušvito.
- Jis toks... - Net jo elgesys pasikeitė.
- Sveikutis. - Švyti iš laimės.
- Sveikutis, mažiau. - Jos nėra namie.
Paskambink jai ir susitark, kada pasiimsi daiktus.
- Gerai? Eime. - Ne. Tai reikia padaryti dabar.
Antraip aš neteksiu drąsos. Man reikia tavo paramos.
- Padarom dabar, gerai? - Gerai, bet kaip?
Tu atsistosi ant keturių ir pralįsi pro dureles šunims.
- Ką? Ne. - Tu privalai.
- Tai vienintelis būdas. - Pats ir lįsk.
- Aš nepratilpsiu, jau bandžiau. Patikėk. - Liaukis.
Pro jas pralįs tik labai lieknas, sportiškas ir lankstus žmogus.
Liaunas, ilgu liemeniu ir kojomis.
- Žinau, ko tu sieki. - Labai smulkus.
- Man patinka. Taip. - Gerai. Lįsk jau pro tas dureles.
Gerai. Lendu.
Paskubėk, greičiau.
Nežiūrėk į mano užpakalį, jei nenori nualpti.
Su visa pagarba, tikrai nenualpsiu.
Lįsk jau. Nagi.
- Labai gracingai. Šaunuolė. - Taip.
- Tik pažvelk. - Pratilpai. Taip. Gerai.
Šaunu. Atidaryk duris.
- Šaunuolė. Imk. - Taip. Užeik.
- Čionai. - Taip.
Vilai, ką visa tai reiškia?
Odre, tu namie.
Vilai, tu sakei, kad čia tavo namai. Ką visa tai reiškia?
- Ką visa tai reiškia? - Silvi...
- Aš nieko nedariau. Ką... - Silvija, neapsimesk kvailele.
Per apsaugos kamerą mačiau, kaip įlindai pro šuns dureles.
Bliamba, tu nesakei, kad pas jus įrengtos kameros.
Tu nebūtum to dariusi, jei būtum žinojusi.
Klausyk, aš viską paaiškinsiu. Jis tik nori pasiimti savo daiktus
- ir viską užbaigti. Tik tiek. - Tu negausi savo daiktų.
- Aš noriu savo daiktų. - Tu negausi savo daiktų,
nes esu visiškai tikra, kad senas šukas
ir telefono kroviklį gali susirast bet kur vietoj to, kad pasinaudotum tuo
- kaip priežastim mane persekioti. - Aš tave persekioju?
Galima pagalvoti.
Ką tu sau galvoji, Silvija? Ko čia atsibeldei?
Ar neturi vaikų ir šeimos?
Turiu. Taip, tu prisiminei. Turiu, taip.
Jei tau iš tikrųjų rūpėtų Vilas,
nepainiotum jo į tokias nesąmones,
- kaip kažkada jaunystėje. - Tiek to.
Judu kaip kokios paauglės su savo kvailom pravardėm,
posakiais ir tik judviem suprantamais juokeliais.
Jūs kalbėdavotės telefonu iki ketvirtos ryto.
Nemiegojau dėl kūdikio pilvo dieglių. Su kuo dar galėjau pasikalbėti?
- Su savo vyru. - Jis miegojo. Mes buvome taip susitarę.
Aš prižiūrėdavau kūdikį naktimis, o jis - dienomis.
Aš maitindavau krūtimi...
Man neįdomu.
Jūsų bendravimas buvo keistas ir destruktyvus.
Jis kviesdavosi tave į mūsų pasimatymus.
Jis nešiodavo drabužius, kuriuos tu jam išrinkdavai.
Ką aš turėjau daryti? Sėdėti rankas sudėjusi?
Tu jam gadinai gyvenimą.
Žinai, ką? Dabar, kai esam išsiskyrę,
aš neprivalau klausytis tavo šūdinų pamokslų, aišku?
Tiesą sakant, privalai,
nes stovi mano svetainėje,
į kurią patekai pro sumautas šuns dureles, kaip koks sumautas šuo.
- Gal pasidulkinam? - Dinkit iš čia, bliamba!
Varyk iš čia!
Galiu pasinaudoti tualetu?
- Nepyk, kad prašau. - Gerai jau, tik dink iš čia.
Ačiū.
Ji mane varo iš proto.
- Tau puikiai sekėsi. - Tikrai?
Taip, išskyrus tą dalį, kai maldavai jos pasimylėti.
Taip, kai pagalvoju, turėjo atrodyti apgailėtinai.
- Taip. - Jei tik aš...
Ji man siuntė painius signalus, ar ne?
- Aš juos ne taip supratau. - Tikrai?
- Taip. - Negi mes buvom skirtinguose kambariuose?
Turiu kai ką, kas tave nudžiugins.
- Gendalfas. - Taip.
- Tu jį išgelbėjai. - Taip.
- Jis iškart atrodo laimingesnis. - Ir geros nuotaikos.
Jis atrodo dešimt metų jaunesnis.
Ačiū. Sveikas, mažuti.
- Taip. - Jis labai mielas.
Nereikia. Ne... Ne.
Patrauk jį! Man jis nepatinka.
- Pažvelk į jį. - Važiuojam iš čia.
Gali patikėt? Pavadino mūsų draugystę destruktyvia.
Ne. Viskas priešingai.
- Konstruktyvi draugystė. Mes kuriame. - Konstruktyvi draugystė.
Kas čia buvo?
- Labai gerai! Taip! - Kaip apmaudu.
Nepyk, Odre.
Gendalfas džiaugiasi kaip pasiutęs.
Gendalfukas.
Ką gi.
Gerai. Atvažiavom. Ačiū.
- Tu čia gyveni? - Čia gyvenu.
- Puikus rajonas. - Puikus, taip.
Bet tik dienomis. Naktimis čia vyksta keisti dalykai.
Šunys loja, žmonės rėkauja.
Kartais pasigirsta tokie garsūs pokštelėjimai,
apie kuriuos geriau nieko nežinoti.
- Supranti, apie ką aš? - Na...
- Bet man čia patinka. - Įdomu.
- Taip. - Taip.
Na, ačiū, kad šiandien buvai šalia.
Abejoju, ar man būtų užtekę drąsos atsisakyti to šiukšlyno,
jei ne tu. Dar kartą ačiū.
Na, ačiū tau už tai, kad privertei mane visam atsisveikinti su Odre
be didelio skausmo.
Man nebereikės daugiau su ja matytis, tad ačiū už tai.
Ir...
- Ir? - Ir...
- Ačiū, kad išgelbėjai Gendalfą... - Nėra už ką.
- ...iš tos nemalonios aplinkos. - Nėra už ką.
Jis irgi tau dėkoja.
Pažiūrėk, kaip jis džiaugiasi.
Taip. Tik pažvelk.
- Labai tau ačiū. - Nėra už ką.
Būsiu atviras, reikalas tas,
kad aš nesu tinkamas pasirūpinti Gendalfu.
Nesi tinkamas pasirūpinti driežu?
Nesu tinkamas rūpintis niekuo, įskaitant ir save.
Tai pagrindinė mūsų su Odre skyrybų priežastis.
- Gali pasiimti jį pas save? Labai prašau. - Jokiu būdu.
Tu turi instinktą jį ginti. Aš pastebėjau.
Aš jo neimsiu nė už jokius pinigus.
Taigi, važiuodama namo
nusprendei, kad mums reikia barzdotojo drakono?
Taip, pamačiau gatvėje skelbimą apie tai,
kad driežai ieško namų.
Ir aš... Man jų labai pagailo.
Tikrai? Keista, tu niekada nenorėjai augintinio.
Paėmiau jį vaikams.
- Dauguma žmonių įsigyja šunį. - Su šunimis daug darbo.
Galutinai apsisprendei dėl namo?
Gal nori apžiūrėti jį dar kartą?
Ne, tas namas - gryna bėda. Vilas irgi taip galvoja. Jis jį matė.
Ten buvo Vilas?
Užsuko pažiūrėti. Norėjau išgirsti antrą nuomonę.
Kaip mes jį pavadinsim? Gal, sakau...
- Gendalfu? - Ne, negražus vardas.
- Labai keistas. - Tikrai?
Gal Džesipa?
Norėjai pasakyt „Džesika“?
Ne, Džesipa.
- Ji... - Tau tikrai patinka driežai?
Taip, jie man patinka.
Labai patinka.
Pažiūrėk į jos snukutį.
- Manau, jai čia patinka. - Taip.
Man patinka Džesipa.
Išvertė Laima Banionienė