- Szia, drágám! - Szia!
Még van 23 másodpercem!
INDÍTÁS SZÜNET
Egy pillanat, Simon!
Csúcs.
- Oké. - Egy perc!
Letelt az öt perc. Nyomás!
Maradj! Maradj!
Oké. Maradj már!
Ó, Istenem! Oké, szupi!
Tessék! Ezt most... Koszos.
Gyorsan! Sipirc!
- Oké. Meg is vagyunk. - Ez kelleni fog?
- Ma újra megnézem azt a házat. - Jó.
Amiben öt fürdőszoba van.
A család minden egyes tagjának jut saját.
Gondolj csak bele!
Nem tudtam ezekről. Kész kastély.
Több fürdőnk lesz, mint ami kell.
Na és? A melóban szarsz.
- A „szar” csúnya szó. - Igaz, bocs!
Hát, tudod, mit? Ha elköltözünk, otthon fogok szarni, mint egy király.
Szar, szar, szar.
- Ne mondd, hogy „szar”! - Hol a bagett?
- Mi? Bagett? - Bagett
és svájcisapka kell franciára.
Mi? Most... hallok először bagettről és svájcisapkáról.
- Úristen! Anya! - Mi? Én nem...
Nem jött e-mail Ms. Laurentől. Te tudsz a bagettről?
- Bocs, nem. Mentem. - Sapkáról?
- Oké. Szia! - Hajrá!
- Így nem csukódik be... - Megbukok!
- Mi ez itt? - Oké, kicsim.
- Elviszem. El akarom vinni! - Jó. De így nem tudod becsukni a táskát.
SZIGORÚAN BARÁTSÁG
BECKMANN ISKOLA
- Na, milyen estéd volt Will-lel? - Jó volt kábé 30 másodpercig.
És megint totál dráma lett belőle.
Szó szerint ordibáltunk egymással
egy utcasarkon hajnali egykor.
Istenem! Csak attól, hogy hallom, jobban érzem, hogy élek, mint 20 éve bármikor.
Ezentúl többet kell kiabálnom.
- A kiabálás olyan ősi! - Igen.
A nyavalygás nem ősi.
Nem, az... Nem fogok hazudni, szuper este volt.
De nem megy... Őszintén,
nem férnek az életembe kitalált problémák.
Van elég igazi problémám. Például az ott.
Ma fogom harmadszor megnézni azt a házat Encinóban.
Esküszöm, ha nem veszem meg, akkor ki fog rúgni.
Megmondtam, hogy ne Diane legyen
- az ingatlanosod. - Jó, tudom.
Dolgozó anya. Nem a mi súlycsoportunk.
Egy kibaszott blézer van rajta.
- Vettem. Irodai meló. - Ja.
Páran még mindig az otthoni munkában ragadtunk.
Attól, hogy tréninggatyában vagyok, még lehet rendes munkám.
- Túl elegánsban tolja. Tudom. - Ja.
Tudom én. Ha nem lennénk itt mindketten szülők,
akkor kizárt, hogy dolgozna velem, tuti nem.
- Soha. - Szia!
- Diane! - Ne utánozd a fejét!
- Szia, Sylvia! - Szia!
Milyen izgi nap! Ajánlatot fogunk tenni.
Pontosan. A mai nap arról szól, hogy pénzért házat veszünk.
Mert nem igaz, mit álltam ki miatta.
- Bűnös vagyok! - Idén már
több mint 40 házat láttunk.
- Nem. - Ellen és Portia egy nap alatt
megvette tőlem a házát.
- Én jókat hallottam Ellenről. - Én is!
Mondtam neki: „Ez nem megúszós.
Nem lehet meg a négyzetméter, és lesz vadiúj, jó helyen,
ez nem fér egy adott keretbe.”
Tudom. Igazad volt. Igazad volt. Én tévedtem.
És mit vett? Egy csodás felújítandót.
- Ez... - Azt tudod, lesz vele dolog.
De most, hogy a kicsi is ovis, ez lesz a következő álomprojekt.
Végre van rá időm.
Na mindegy, figyi, csajok! El fogok késni.
El kell mennem Malibuba, hogy megmutassak egy tengerpartit.
Nem mondhatom meg, kinek, de rímel arra, hogy Schminn Liesel.
De visszajövök a San Fernando-völgybe, hogy találkozzunk.
- Köszi, Diane! Király vagy. - Pá!
Köszönöm a sok munkádat és a türelmet.
- Ügyesen! - Tudod, mi durva?
Ó, Istenem!
Schminn Lieselnek hívták az észt dédapámat.
- Ne! Ne! - Schminn papi.
Én azt hittem, Schminn Liesel a von Trapp család ötödik gyereke.
- Hallottam. Ja. - Schminnie.
Jesszusom!
SEGGFEJ MOBIL
És mi van még? Csinálunk ma valami izgalmasat?
- Ó, atyaég! Nem lesz semmi. - Ja. Na, avass be!
Elmegyek Sam oltási kiskönyvéért.
Az első ottalvós tábor. Ja, elég izgi. Ja.
- Imádom az ilyen napokat. - Vagyis minden napot?
Igen.
SEGGFEJ HANGÜZENET
Halló, Sylvia! Will vagyok. Iszonyat vészhelyzet van.
Mindenképp hívj!
Mi a vészhelyzet?
Igazából nincs vészhelyzet. Csak poénkodtam.
Hogy vagy?
Oké. Mit akarsz?
Dumcsizni. Mit csinálsz?
Mi van már?
Oké, jó. Mondom, mi van. Itt hagytad a bankkártyádat a sörözőben.
- Bassza meg! - Ha megint bulizni akarsz velem
nem kell itt hagyni semmit.
- Csak szólj, hogy kajáljunk! - Tényleg... nincs erre időm.
- Akkor ebéd? - Nem.
- Brunch? - Nem.
Leves? Ez a végső ajánlatom. Ki leves a végén?
Oké. Szia, Will!
Ne már! Várj! Nem kéred vissza a bankkártyád?
Tegnap este az éjszaka közepén ordibáltál velem az utcán.
Életemben nem bánt így velem senki, kivéve a három gyerekemet.
Te is ordibáltál. Ordibálunk. Az emberek ordibálnak.
Utána még üzengettünk. Minden oké. Nincs para.
Elengedtem. Engedd el te is!
Engedd el te!
Hát, jön föl a víz, de nem merem még egyszer lehúzni.
Nem tudom. A pumpálás talán megoldja, de ronthat is rajta.
Ó, igazán? Barkácsműsort kéne vezetned.
Úgy várom, hogy elköltözzek innen!
- Megoldod. - Ó, jesszus! Kiönt!
- Mit csinálsz? - Semmit. Nézem.
Jaj, ne! Mindenhova folyik. Miért ver az élet?
Akarod, hogy hazamenjek?
- Szia! - Szia! Szeretlek, kicsim!
Vécé!
Baszki! Francba! Ne!
Bassza meg!
Jövök!
Mit keresel itt?
- Úgy hívják az ilyet, „hőscselekedet”. - Erre nincs időm.
Nagyszerű ember vagyok. Dalokat fognak rólam írni.
- Mit csinálsz? - Segítened kell. Idejönnél?
Vehetek ezekből az avokádókból?
Ó, Istenem!
Eskü, hogy csak víz.
- Ó, igen? Oké. - Állítsd el!
Nem tudom, hogy kell elállítani.
Ez nagyon nem jó.
Te csináltad? Eldugítottad?
- Meg tudod csinálni? - Igen.
Így ni.
- Köszönöm! Nagyon köszönöm! - Tessék! Hol a felmosó?
A konyhában. De nem kell neked megcsinálni.
Semmi vész. A kocsmárosság kábé 60%-a felmosás.
Köszi! Tényleg nem kell.
Szép házatok van. Tök otthonos.
Úgy érted, kicsi.
Nem, úgy értem, otthonos.
Ó, Istenem! Megvan az iPadje.
Titkos iPad. Valaki pornót néz?
- Nyolcéves. - És?
Én gusztustalan voltam nyolcéves koromban.
- Ne oda! Undorító. - Miért?
- Miért undorító? - Mert abba belefekszünk.
- A vécé vizét meg is lehet inni. - Lehetni lehet.
- Ez az. Kérsz? - Légyszi, tedd...
Szürcsölsz a szálakból?
Ezután mit szeretnél? Menjünk a tengerpartra?
Együnk osztrigát? Nézzünk meg egy mozifilmet?
Nem megy. Dolgom van. Történetesen ajánlatot teszek egy házra.
Igen. Miután még utoljára megnéztem.
Klassz. Mi baj ezzel a házzal?
Kinőttük. Kicsi ötünknek.
Egy fürdőszoba van. Ami... És... El van árasztva.
- Mesélj az új házról! - Szuper!
Egy, tudod, felújítandó. Van vele egy kis meló.
- Eljöhetek én is megnézni? - Nem.
Légyszi! Felújításban jó vagyok.
- Mióta? - A bárt szinte egyedül csináltam.
Tényleg?
Ja. Csirkevágóhíd volt, mikor megvettük.
- Ne bassz! - Ja.
- Azta! - Még most is találunk tollat meg csőrt.
Tudom. Na, komolyan! Jöhetek? Nagyon hasznos leszek. Eskü.
Oké. Csak ne dumálj!
- Nem fogok. - Ne...
Ne szólj se hozzám, se máshoz!
- Semmi duma. Tökéletes. - Semmi.
Szóval, milyen gyakran találkozol Audrey-val?
Nem tudom. Pár hetente.
Még van egy csomó cuccom, amit nem hoztam el a házból.
Úgyhogy, tudod, időnként megyek, hogy elhozzak valami szart.
Mi? Miért?
Csak... Tudod. Sok idő egy költözés.
Egy nap is elég lehet.
Nem csak a cuccok, tudod. Gandalf is ott van még.
- Audrey-nál van Gandalf? - Ja.
De eredetileg a tiéd. Imádod azt a gyíkot.
Még mindig imádom Gandalfot. Csak... Ragaszkodott hozzá, hogy megtartsa,
mert szerinte nem vagyok elég felelősségteljes, hogy gondozzam.
Hát, ez kész röhej.
Ő a fiad, gyík képében. A tiéd kéne, hogy legyen a felügyelete.
Megosztott felügyeleti jogom van, mert csomót látogatom.
Mi van?
- Mi van? Mondd csak! Mondd! - Semmi. Csak... Nem tudom.
Nehéz talpra állni a válásból, ha az életetek még mindig tök össze van nőve.
Hát, a válás zavaros cucc. Nem olyan, hogy egyik nap házasok vagytok,
másnaptól meg soha többet nem találkoztok.
Gondoltál már arra, hogy ha te otthagyod a cuccod,
és ő megtartja Gandalfot, akkor így kapcsolatban maradtok,
és életben tartjátok ezt a drámát vagy mit?
Most, hogy mondod, a vitáink elég izgik.
És gyakran szex a vége.
Helyben vagyunk. Hát ez az.
Nagyon izgi dolog.
Nem, köszi!
- Túlfűtött veszekedéseink vannak. - Nem, köszi!
- Egyáltalán nem. Nem. - Ez neked undorító?
- Ne pfujold le a nyamimat! - Elég.
Akkor mesélj erről a házról! Mivel van dolgunk?
- Nagyon jók az alapok. - Oké.
Több a négyzetméter. Van medence.
Csúcs. Teljesen bontandó?
Vagy csak ilyen felújítandós szitu?
Nem lebontandó, nem is bomba befektetés.
Hanem egy...
Korábban idősek otthona volt.
A COVID után bezárt.
- Képzelem. - Kapd be! Pofa be!
Aha.
IDŐSEK OTTHONA
- Kicsit szokatlan. Oké? Igen. - Érdekes. De várom!
- Szia! - Szia!
- Ideértél. De örülök, hogy látlak! - Szia! Én is örülök.
És biztos te vagy Charlie. Végre!
- Szia! - De jó, hogy végre megismerlek!
- Nem. - Szia! Nem.
- Ő Will. A kivitelezőm. - Will. Igen. Kivitelező vagyok.
- Remek! De jó, hogy eljött megnézni! - Kivitelező.
És a Nickelodeonon ő vezeti a „We Be Jammin’” című műsort.
- Aha. - Ó, te jó ég!
És megtanítjuk a gyerekeknek, bátran használják a reggae-t.
Nem is hallottam még erről. Utána kell néznem.
Charlie nem tudott ma jönni. Nagyon el van havazva.
- Szóval... Igen. - Ez a ház csodás.
- Hihetetlen. - Igen.
- A „pillárok”. Az... Az egész. - Igen.
Az... Ezek a részek.
Mi... Ez... 1926-os, gondolom.
- 1986-os. - Azt akartam.
- Majdnem. - Eléri az 50 évenkénti elévülést...
Szóval, a ház belül...
- Úgy 560 négyzetméter, gondolom. - Ez 325 négyzetméter.
- Hát, azt azért kétlem. - De...
- Biztos? - Ó, igen.
Nézzünk rá! Megsaccolom.
- A telek, az 560. - Megsaccoljuk.
Akkor csak megvan az az öthatvan!
Menjünk, nézzük meg! Induljunk a negyedik,
és remélhetőleg utolsó megnézésre!
- Menjünk! - Dicsőség Jah-nak!
- Nahát! - Igen.
És hét sakktábla van, ami ritkaság manapság. Még most is.
Ne befolyásoljon, hogy most milyen! Teljesen felújítandó. Igen.
Azta!
Igen. Igen. Ez lehet az előszoba, vagy...
Igen. Szép magas a plafon.
Nagyon magas, nagyon tágas...
- Épphogy elérem. - ...remek akusztika. Igen.
- Ja, jó az akusztika. - Igen. Aha.
És a helyi tankerülethez tartozik.
Sok korlát és rámpa, ha fontos valakinek a biztonság.
- Nahát! Működik? - Igen, és...
Igen! Működik.
Vissza tudná állítani a kiinduló helyzetbe, kérem?
Köszönöm. Köszönöm szépen.
Ez mi?
Orvost!
Orvost! Orvo...
Jézusom!
Mindenki imádja azt a gombot.
De tudjátok, mit? Az előnye az,
hogy a plafonban futó kábelekre könnyű hangrendszert kötni...
- Ó, igen. - ...végig az egész...
- Ez jó ötlet. - Nem, nem...
Igen,
- ki kell rámolni ezeket. - Hát, működik.
- Igen, gondolom. Te jó é... - Illik hozzád.
- Én majd csak... - Abba én nem ülnék bele.
- Ne is... Ne... - Azzal óvatosan! Ne...
- Ó, ne! Én nem csinálnám. Mi... - Jól vagyok. Mint egy kis függőágy.
- Szóval, maga a kivitelező? - Pontosan.
Igen, „kivitelezőzök” már több mint tíz éve.
És soha nem futottunk össze.
Szerintem de. Csak maga nem emlékszik rám.
- Szerintem emlékeznék. - Nem.
Igen. Aha.
- Igen, szóval ez a kedvenc szobám. - Azta!
Ilyen igazi keleti parti hangulata van.
Igen, egyfajta gyarmati hospice, Cape Cod-i halottasház.
Igen, kidöntöm azt a falat, és ez lesz a nagy ebédlő,
- ahol szórakozunk... Igen. - Klassz. Ötletes.
Te nem érzed úgy, hogy meghalt itt valaki?
Mert nekem olyan, mintha igen.
- Nem számít. - Ebben a szobában nem. Ja.
Oké. Ez a sok cucc a házhoz jár,
vagy a tulajdonosok elviszik a következő birodalmukba?
Abbahagynád? Hagyd abba, légyszi! Tudom, hogy neked poén, de...
- Elég. - Oké, bocs!
Igazad van. Túltolom. Igazad van.
- Köszönöm. Köszönöm. - Bocsánat! A fa nagyon szép.
- Az nem valódi fa. - Ó, hát szuper.
És ez lenne Simon szobája.
Van egy kis konyhája is.
Minden fiú álma.
Köszönöm.
- Ez Francesé. - Ebben rendes méretű hűtő van.
Fogak és vér van benne.
De, én ki tudnám innen vitelezni, nem probléma. Könnyen.
- Igen, ezt könnyű elintézni. - Igen.
- És ez lenne Maeve szobája. - Még egy kiskonyha.
Mi a fasz?
- Mindenki látta, ugye? Látták, ugye? - A huzat. Csak a huzat.
Volt már ilyen korábban is?
Nézzük meg a társalgót!
Ez nem a huzat volt.
A gyerekek imádni fogják ezt.
Mit fognak imádni?
Miről beszélsz?
És ez lenne a mi hálószobánk.
A szülői háló.
Igen, persze nyilván
tennénk egy falat a vécé és a hálószoba közé.
És elvinnénk a konyhasarkot, az infúziós állványt,
és a gumifüggönyt, és a gumifüggönyállványt,
a síneket, a biztonsági rácsokat és...
Igen, aztán betennénk pár ablakot ide...
- Aha. - ...valahogy.
Az könnyen megy. Csak át kell törni azt a falat.
Az nem külső fal.
Mit találtam?
- Orvost! - Jézusom! Bocs!
- Orvost! - Kétszer nyomja!
- Orvost! Or... - Kétszer nyomja meg! Az...
- Más, mint az előbbi gomb. - Igen.
Király.
Van kakilószék.
Igen.
- Jár hozzá. Ja. - Ja.
- Rendben. - Igen, én csak...
Majd megcsináljuk.
- Légyszi, ne ülj bele! - Nagyon szeretnék!
- Légyszi! Könyörgöm! - Nagyon szeretnék.
Jaj, bakker!
Mi a véleménye Charlie-nak erről a helyről?
- Imádja. - Igen.
De ott tart, hogy mindent imádna, ami nagyobb, és telik rá.
Egy üres videotékába is beköltözne.
Azok már mind táplálékkiegészítő-boltok, sajna.
De lehetek veled őszinte?
Ne, maradj a szokásos tapintatnál és bájnál!
Oké, ez a hely maga a rémálom.
És baromi sokba fog kerülni
már pusztán az is, hogy ne valami borzadály legyen belőle.
Miért nem költözöl valami kulcsrakészebb házba?
Charlie nem ügyvéd?
De, viszont három gyerekünk és egy bevételünk van.
És Amerika második legdrágább városában élünk.
Akkor ne kullancsozz, szerezz melót!
Már 13 éve nem vagyok a piacon, nevelem a gyerekeimet.
Nem sima a „melószerzés”.
Regisztrállak az álláskeresőre, oké?
A világ leghülyébb köcsögei közül is van párnak melója. Tudsz melót szerezni.
Nézd, ha nagyobb házat akarunk, akkor ezt tudjuk megfizetni!
Szóval, feltűröm az ingujjamat, és kipofozom.
Kell hozzá pár év, aztán beköltözünk.
Ja, pár év és pár feszület.
Nekünk nagyon más az életünk, Will. Ez tény, oké?
Te azt csinálsz, amit akarsz, jöhetsz-mehetsz
a dilis sapkáidban, meg minden.
Az anyaság kábé az, hogy csomó olyasmit csinálsz, amit nem akarsz.
Úgy beszélsz, mint egy robot, oké?
Nincsenek írott szabályok. Mondj nemet erre a szarra!
- Mi? - Igen.
Charlie el akar költözni.
És ahogy a gyerekek nőnek, több hely kell nekik.
Itt akarsz lakni?
Persze hogy kurvára nem akarok. Miről beszélsz?
- Nem. - Nem akarok. Kísértetlakta rémálom.
Hát akkor miért nem húzunk el innen, locsoljuk le magunkat szenteltvízzel,
és mondod meg Charlie-nak, hogy nem költözöl ide?
Megmondom Charlie-nak, ha elmész Audrey-hoz, és elhozod a cuccaidat,
és szakítasz rendesen.
Ez érzelmi zsarolás.
Csak mert szeretlek, rákényszerítesz valamire,
- amit nem akarok? - Én téged jobban.
- Nem olyan biztos. - Muszáj
- kikerülnöd belőle. - Nem is tudom.
- Ki kell kerülnöd a csaj házából. - Tudod, mit?
Kurvára áll az alku. Lássuk, mit tudsz!
- Komoly? - Megteszem. Igen.
- Akkor hadd szóljon! Igen. - Komoly?
Szólj a bányarémnek, hogy nem kell!
- Most kell csinálnom? - Most. Itt helyben. Jönnek.
- Megvolt. Megegyeztünk. - Mit mondjak...
- Menj! Mondd! Menj! - Félek.
- Mondd! - Nem mondanád te?
Rendben, emberek.
Ideje lepapírozni.
Tudom, mindenki utálja a papírmunkát. De majd vicces és gyors leszek.
Ide kell beírni a nevedet...
Nagyon sajnálom, én nem... Nem fog menni.
- Most viccelsz velem. - Én csak... én...
Ki vagyok rúgva. Totál. Tudom.
Legyünk őszinték! Ez a hely rémes, oké?
Hát, egy rakás szar.
Apámé volt.
Nagyon sajnálom.
Ó, Istenem!
Sokkal jobban érzem magam.
Én nem csinálom meg. Ne csináljuk meg az enyémet!
- Menjünk el fagyizni! - Nem.
- Én fizetem. - Megcsináljuk a tiédet.
- Nem akarom. - De! Megteszed.
- Kérlek! Légyszi! - Megteszed.
- Odamegyünk. - Az olyan végleges!
Ha elhozom a cuccaimat, akkor nem mehetek többet oda,
- amire gondolni is utálok. - Will, megyünk.
Megtesszük. Jól fog esni.
- Ó, bassza meg! - Jó lesz.
Nincs itthon. Így kellett lennie. Menjünk!
Menjünk körbe! Gyere már!
Hahó?
Ó, Istenem!
Ott van Gandalf.
- Nézd! - Pocsékul néz ki.
- Olyan levert! Olyan szomorú! - Igen. Meglátott téged.
- Szia! - Tényleg. Nézd! Szia!
- Szia! - Egyből felderült.
- Ó, annyira... - Egyből máshogy viselkedik.
- Szia! - Felderült, mint a Nap.
- Szia, kisöreg! - Nincs itthon.
Hívd fel, találjátok ki, mikor jössz a cuccért!
- Jó? Menjünk! - Nem. Most kell.
Be fogok tojni. Kellesz, hogy támogass.
- Csináljuk most, oké? - Rendben... hogyan?
Be kell másznod ezen a kutyaajtón.
- Mi? Nem. - Meg kell tenned.
- Csak így megy. - Mássz be te!
- Nem férek be! Próbáltam. - Ugyan!
Nagyon-nagyon karcsúnak kell lenni, és fittnek és hajlékonynak.
Alacsonynak, hosszú törzzsel és lábbal.
- Tudom, mire megy ki. - Nagyon keskenynek.
- Ez tetszik, tetszik. Oké. - Jó. Mássz be a kutyaajtón!
Rendben. Menni fog.
Siess!
Ne bámuld a seggem, csak ha hipnózisba akarsz esni!
Tisztelettel, nem fogom.
Menj már! Gyerünk!
- Nagyon kecses. Szép. - Igen!
- Nézzenek oda! - Sikerült. Igen! Jó.
Ügyes. Nyisd az ajtót!
- Szép volt. Ügyes vagy! Tessék! - Igen! Gyere be!
- Erre! - Igen.
Will, mit művelsz?
Audrey, te itthon vagy.
Will, azt mondtad, hogy ez a te házad! Mit csinálsz?
- Te mit csinálsz? - Sylvi...
- Nem mondtam. Mié... - Sylvia, ne add a hülyét!
A térfigyelőn láttam, bemásztál a kutyaajtón.
Nem mondtad, hogy kurva térfigyelőtök van.
Nem másztál volna be, ha tudod, hogy van.
Én... Nézd, a védelmében, csak a cuccaiért akart jönni,
- és rendesen szakítani. Ennyi. - Nem kapod meg.
- Kérem a cuccomat! - Nem kapod meg,
mert biztosan találsz egy régi hajkefét,
és mobiltöltőt máshol is a szánalmas kifogások helyett,
- hogy idejöhess zaklatni. - Már zaklatlak?
Na persze!
Mi a fasz, Sylvia? Mit keresel itt egyáltalán?
Nincsenek gyerekeid, családod?
De. Te... Igen, jól emlékszel. Van családom, igen.
Hát, ha tényleg szeretnéd Willt,
akkor nem rángatnád bele abba a cseszett szarba,
- ami évekkel ezelőtt volt köztetek. - Oké.
Olyanok vagytok, mint a tinicsajok a hülye beceneveitekkel,
a dumáitokkal meg a belsős poénjaitokkal.
Állandóan hajnali négyig telefonáltatok.
Fent voltam egy hasfájós babával. Ki mással beszélgettem volna?
- A férjeddel. - Ő aludt. Volt egy rendszerünk.
Oké, én voltam az éjszakás, ő csinálta a reggeleket.
Szóval én szoptattam...
Leszarom!
Az egész dolog olyan furcsa volt, és destruktív!
Meghívott a randijainkra.
A veled vett ruhákban járt.
Mit csinálhattam volna? Ne szabjak határokat?
Nem tett jót neki.
Tudod, mit? Mivel szakítottunk,
nem kell hallgatnom a kurva jogos baszogatásodat, oké?
Igazából nagyon is kell,
ugyanis az étkezőmben állsz,
miután átkúsztál a kibaszott kutyaajtón, mint egy kibaszott kutya!
- Keféljünk? - Húzz a picsába!
Kifelé!
Kimehetek a vécére?
- Bocs, hogy ezt kérem. - Igen, csak húzzatok!
Köszönöm.
Annyira begurulok tőle!
- Tök jó voltál. - Igen?
Igen, kivéve azt, amikor könyörögtél neki, hogy szexeljen veled.
Igen, az utólag, egy kicsit szánalmasnak tűnt.
- Igen. - Ha tudnám...
Vegyes jeleket adott, nem?
- Én nem vettem észre. - Tényleg?
- Nem. - Nem ugyanott voltunk?
Van valamim, ami fel fog vidítani.
- Gandalf. - Igen.
Szia!
- Nézd, megmentetted! - Igen.
- Máris boldogabb. Látom rajta. - Fel van dobva.
Tíz évet fiatalodott.
Köszönöm! Szia, bébi!
- Igen. - Nagyon kedves.
Ne! Ne... Nem.
Vissza! Ezt nem szeretem.
- Nézz csak rá! - Húzzunk innen!
Durva, destruktívak lettünk volna?
Nem. Pont ellenkezőleg.
- Konstruktívak. Építünk. - Konstruktívak vagyunk.
Mi történt?
- Szép! Igen! - Juj, de kár!
Bocsi, Audrey.
Gandalf tök fel van dobva ettől a szartól.
Ó! G haver!
Oké.
Rendben. Ez az. Tökéletes.
- Szóval itt laksz, mi? - Bizony.
- Ez a környéked. Klassz. - Ez, igen.
Nappal nagyon klassz. Éjjel kicsit fura.
Sokat ugatnak a kutyák, és az emberek sikoltoznak.
Olykor hangos durranást hallani,
amiről nem akarsz nagyon kérdezősködni.
- Tudod, mi van. - Hát...
- Ja, de én szeretem. - Érdekes.
- Igen. - Igen.
Hát, köszi a mait.
Nem mertem volna nemet mondani arra a szemétdombra
a véleményed nélkül. Szóval, köszönöm!
Hát köszönöm, tudod, hogy rádumáltál, hogy szakítsak Audrey-val,
és hogy essek rajta túl gyorsan.
Egyértelműen soha többet nem látom, szóval köszi!
És...
- És? - És...
- Kösz, hogy kimentetted Gandalfot... - Szívesen.
- ...abból a szörnyű környezetből. - Szívesen.
Ő is köszöni.
Nézd, hogy fel van dobva!
Igen. Nézzenek oda!
- Nagyon hálás vagyok. - Szívesen.
Az a helyzet, ha őszinte akarok lenni,
nem igazán vagyok alkalmas rá, hogy gondoskodjak Gandalfról.
Nem tudsz gondoskodni egy gyíkról?
Valójában semmiről nem tudok, magamat is beleértve.
Ez nagyban közrejátszott a válásunkban.
- Elvinnéd? Kérlek, vidd el! - Az kizárt. Az kizárt.
Megvan benned az ösztön, hogy megvédd. Láttam.
Semmilyen körülmények között nem viszem el azt a gyíkot.
Szóval vezettél hazafelé,
és arra gondoltál, hogy kell egy szakállasagáma?
Igen, volt egy ilyen gyíkörökbefogadó-dolog
az út szélén.
És én... Összeszorult a szívem.
Tényleg? Mert soha nem akartál kisállatot.
A srácoknak.
- Legtöbben kutyát vesznek. - Az csomó munka.
Akkor biztos vagy a házban?
Nem akarsz odamenni, és még utoljára megnézni?
Nem, az a ház olyan macerás! És Will szerint is. Ő is látta.
Will ott volt?
Igen, csak beugrott. Több szem többet lát.
Mi legyen a neve? Én arra gondoltam, hogy...
- Gandalf. - Az nekem nem tetszik.
- Fura. - Igen?
És a Jessipa?
Úgy érted, Jessica?
Nem, Jessipa.
- Ő... - Szereted egyáltalán a gyíkokat?
Ó, igen. Imádom őket.
Imádom.
Nézd az arcát!
- Látom, hogy jól érzi itt magát. - Igen.
Szeretem Jessipát.
A feliratot fordította: Binder Natália