היי, מותק. -היי.
יש לי עוד 23 שניות!
התחלה השהיה -
רק שנייה, סיימון.
אדיר.
בסדר. -רק רגע!
חמש הדקות שלך נגמרו. קדימה.
אל תזוזי. רק רגע.
בסדר. רק רגע.
אלוהים אדירים. בסדר, מעולה.
בבקשה. בואי... זה מלוכלך.
מהר, מהר, מהר. שיא המהירות. שיא המהירות.
בסדר. קדימה. -אתה צריך את זה?
אראה את הבית היום שוב, מותק. -כן.
זה שיש בו חמישה חדרי שירותים?
אחד לכל בן משפחה.
תאר לעצמך.
לא ידעתי שיש דבר כזה. זו טירה.
יהיו לנו יותר מדי חדרי שירותים.
מה אכפת לך? אתה מחרבן בעבודה.
לא אומרים "מחרבן". -אתה צודק, סליחה.
את יודעת מה? כשנעבור בית, אחרבן בבית כמו מלך.
לחרבן, לחרבן, לחרבן.
אל תגידי "לחרבן". -איפה הבגט?
מה? איזה בגט? -אני צריכה בגט
וברט לשיעור צרפתית. איפה הם?
מה? זו הפעם הראשונה שאני שומעת על בגט או על ברט.
אלוהים, אימא. -מה? לא...
לא קיבלתי מייל מגברת לורן. שמעת על בגט?
מצטער, לא. אבל אני צריך ללכת. -או על ברט?
בסדר. להתראות. -בהצלחה.
אי אפשר לסגור את זה... -אני אכשל.
תוציא את זה. -בסדר, חבר.
לא, אני רוצה את זה. -בסדר, אבל התיק לא נסגר.
בית הספר בקמן -
איך היה הערב שלך עם ויל? -היה כיף במשך 30 שניות.
ואז הוא הפך לדרמה מוחלטת שוב.
ממש צעקנו זה על זה
בפינת הרחוב בשעה 01:00.
אלוהים אדירים, רק מלשמוע את זה אני מרגישה בחיים יותר משהרגשתי כבר 20 שנה.
אני צריכה להתחיל לצעוק שוב.
צעקות הן פראיות. -אני יודעת.
נדנוד זה לא פראי.
לא, לא אשקר, זה היה ערב מעולה.
אבל אני לא יכולה... בכנות,
אין לי מספיק זמן לבעיות מומצאות בחיים.
יש לי מספיק בעיות אמיתיות. כמו זו.
אני אמורה לראות בית באנסינו היום בפעם השלישית.
ואני נשבעת שאם לא אקנה אותו, היא תפטר אותי.
אמרתי לך לא לשכור את דיאן
כמתווכת. -אני יודעת.
היא אם עובדת. היא בליגה אחרת.
היא לובשת פאקינג בלייזר.
אני מבינה. את עובדת במשרד. -כן.
יש בינינו כאלה שעדיין עובדות בבית.
זה שאני לובשת טרנינג לא אומר שאין לי עבודה אמיתית.
היא יוקרתית מדי בשבילי. אני יודעת. -כן.
אני יודעת את זה. אילו לא היו לשתינו ילדים בבית הספר,
אין מצב שהיא הייתה עובדת איתי מלכתחילה.
אין מצב. -היי.
דיאן! -אל תחקי את הבעת הפנים שלה.
היי, סילביה. -היי.
איזה יום מרגש. היום נגיש הצעה.
נכון. היום אנחנו נקנה בית בכסף.
כי היא העבידה אותי בפרך.
מודה באשמה! -ראינו
יותר מ-40 בתים השנה.
לא. -מכרתי לאלן ולפורשיה את הבית שלהן
ביום אחד.
שמעתי דברים טובים על אלן. -גם אני!
אמרתי לה, "אין קיצורי דרך.
אי אפשר לקבל בית גדול שגם נראה חדש לגמרי
וגם נמצא במיקום טוב במחיר מסוים".
אני יודעת. צדקת. את צדקת. אני טעיתי.
והיא קיבלה בית מדהים לשיפוץ.
זה... -כלומר, אין ספק שזה פרויקט.
אבל עכשיו כשהקטנים בגן, זה יהיה דבר חלומי לעבוד עליו.
סוף כל סוף יש לי זמן לזה.
אז בכל אופן, שמעו, בנות, אני מאחרת.
אני צריכה להגיע למליבו כדי להראות מתחם חוף.
אסור לי להגיד למי, אבל זה מתחרז עם שמין ליזל.
אבל אחזור לוואלי כדי לפגוש אותך אחר כך.
תודה, דיאן. אין כמוך. -ביי-ביי.
תודה על כל העבודה הקשה ועל הסבלנות שלך.
בהצלחה. -את יודעת מה מטורף?
אלוהים אדירים.
שמין ליזל הוא באמת שמו של סבא רבה שלי מאסטוניה.
לא. לא. -פאפי שמין.
חשבתי ששמין ליזל היה הילד החמישי במשפחת פון טראפ.
שמעתי על זה. כן. -שמיני. שמיני.
אוי, לא.
מניאק נייד -
אז מה עוד? יש לנו תוכניות מרגשות היום?
אלוהים. משהו גדול. -כן. ספרי לי.
אאסוף את פנקס החיסונים של סם.
מחנה ראשון עם לילה. כן, זה מרגש מאוד. כן.
אני מתה על ימים כאלה. -את מתכוונת לכל יום?
כן.
מניאק תא קולי -
הלו, סילביה. זה ויל. זה מקרה חירום נורא.
את חייבת להתקשר אליי.
מה מקרה החירום?
לא באמת יש מקרה חירום. סתם התלוצצתי.
מה שלומך?
בסדר. מה... מה אתה רוצה?
בואי נפטפט. מה את עושה?
מה קורה?
בסדר. אגיד לך מה קורה. השארת את כרטיס האשראי שלך בבר שלי.
פאק. -אם רצית לבלות איתי שוב,
לא היית צריכה להשאיר משהו.
היית יכולה פשוט להזמין אותי לארוחה. -באמת שאין לי זמן לזה.
אז ארוחת צהריים? -לא.
בראנץ'? -לא.
דים סאם? זו ההצעה האחרונה שלי. לפעמים מפסידים סאם ולפעמים מנצחים סאם.
בסדר. להתראות, ויל.
בחייך. רגע, רגע. את לא רוצה את כרטיס האשראי שלך?
צעקת עליי ברחוב באמצע הלילה אמש.
אף אחד בחיי לא מתייחס אליי כך, מלבד שלושת הילדים שלי.
גם את צעקת עליי. אנחנו צועקים. אנשים צועקים.
הסתמסנו אחר כך. זה בסדר. הכול טוב.
אני התגברתי על זה. תתגברי על זה.
תתגבר על זה אתה.
המים עולים, אבל אני מפחדת להוריד אותם שוב.
אה, אני לא יודע, ייתכן שפומפה תסדר את זה, אבל היא עלולה גם להחמיר את המצב.
כן? אתה צריך תוכנית שיפוצים משלך.
אני מוכנה לגמרי לעזוב את הבית הזה.
קטן עלייך. -אלוהים, זה גולש.
מה עשית? -שום דבר. רק הבטתי בזה.
אוי, לא! זה בכל מקום. למה אלה החיים שלי?
את צריכה שאחזור הביתה?
ביי. -ביי, אוהב אותך, מותק.
אסלה!
פאק. שיט. לא!
פאק.
אני באה!
מה אתה עושה כאן?
קוראים לזה "גבורה". -אין לי זמן לזה.
אני אדם דגול. יכתבו עליי שירים.
מה את עושה? -אני צריכה עזרה. אתה יכול להיכנס לכאן?
אני יכול לקחת קצת מהאבוקדו?
אלוהים. אלוהים.
אני מבטיחה לך שאלה רק מים.
באמת? בסדר. -עצור את זה.
אני לא יודעת איך לעצור את זה.
זה לא טוב.
את עשית את זה? זו את?
אתה יכול פשוט לתקן את זה? -כן.
בבקשה.
תודה. תודה רבה. -בבקשה. איפה המגב?
במטבח, אבל אתה לא צריך לעשות את זה.
זה בסדר. בערך 60 אחוזים מהעבודה בבר הם ניגוב.
תודה. אתה לא צריך לעשות את זה.
הבית שלך יפה מאוד. ביתי מאוד.
אתה מתכוון שהוא קטן.
לא, אני מתכוון שהוא ביתי מאוד.
אלוהים, הנה האייפד שלו.
אייפד סודי. מישהו צופה בפורנו?
הוא בן שמונה. -אז מה?
כשאני הייתי בן שמונה, הייתי דוחה.
לא לשם. זה דוחה. -למה?
מה זה דוחה? -כי אנשים שוכבים שם.
זה לא דוחה. אפשר לשתות מי אסלה. -אפשר לעשות כל מיני דברים.
בדיוק. את צמאה? -תרחיק את זה ממני בבקשה.
רוצה למצוץ את החוטים?
מה את רוצה לעשות אחר כך? רוצה ללכת לחוף?
לאכול צדפות? רוצה ללכת לראות סרט?
אני לא יכולה. אני עסוקה. אני אגיש הצעה על בית.
כן. אחרי שיראו לי אותו בכיף.
נחמד. מה הבעיה בבית הזה?
גדלנו. הוא קטן מדי בשביל חמישתנו.
יש רק חדר אמבטיה אחד והוא מוצף.
ספרי לי על הבית החדש. -הוא מעולה!
הוא טעון שיפוץ, הוא דורש קצת עבודה.
אני יכול לבוא לראות אותו? בבקשה. -לא.
בבקשה. אני דווקא טוב מאוד בשיפוצים.
ממתי? -שיפצתי את רוב הבר בעצמי.
באמת?
כן, זה היה בית מטבחיים לתרנגולות כשקנינו אותו.
אתה רציני? -כן.
וואו. -אנחנו עדיין מוצאים נוצות ומקורים.
אני יודע. אבל ברצינות, אני יכול לבוא? אני אביא תועלת, אני מבטיח.
בסדר. רק אל תדבר.
לא אדבר. -אל...
פשוט אל תדבר אליי או אל מישהו אחר.
בלי לדבר. מושלם. -לא.
אז כמה אתה נפגש עם אודרי?
אני לא יודע. בכל כמה שבועות.
אני... יש עוד הרבה דברים שלא הוצאתי מהבית.
אז מדי פעם אני חוזר לשם כדי לקחת דברים.
מה? למה?
רק... את יודעת. לוקח זמן רב לעבור דירה.
אפשר לעשות את זה ביום אחד.
זה לא רק הדברים, גנדלף עדיין שם.
גנדלף אצל אודרי? -כן.
אבל הוא היה שלך קודם. אתה אוהב את הלטאה הזו.
אני עדיין אוהב את גנדלף, אבל... היא התעקשה לשמור אותו
כי היא לא חושבת שאני אחראי מספיק כדי לטפל בו.
זה מגוחך.
הוא כמו הבן שלך בצורת לטאה. אתה אמור לקבל חזקה עליו.
זו חזקה משותפת, אני מבקר אותו הרבה.
מה? את יכולה להגיד לי. תגידי. -שום דבר. אני לא יודעת.
קשה להתאושש מגירושים אם החיים שלכם עדיין קשורים זה בזה.
גירושים הם דבר מלוכלך. זה לא שיום אחד נשואים
וביום המחרת לא נפגשים שוב.
חשבת פעם שאולי השארת את הדברים שלך שם
והיא שמרה את גנדלף כדי שתוכלו להישאר מחוברים
ולשמר את כל הדרמה הזו בחיים?
עכשיו שאת אומרת את זה, הוויכוחים שלנו די מרגשים.
ולעתים תכופות הם מובילים לסקס.
בבקשה. זה העניין.
מרגש ביותר.
לא, תודה.
מדובר פה במריבות טעונות. -לא, תודה.
בשום אופן לא. לא. -זה דוחה אותך?
אל תיגעלי ממה שטעים לי. -תפסיק.
אז ספרי לי על הבית הזה. במה מדובר כאן?
הוא... יש לו יסודות מצוינים. -בסדר.
הוא גדול מבחינת מטר רבוע. יש בריכה.
מעולה. צריך להרוס אותו לגמרי?
צריך רק לשפץ קצת?
זה לא בדיוק בית להריסה או לשיפוץ.
זה...
זה מתקן לדיור מוגן לשעבר.
הוא נסגר אחרי הקורונה.
אני בטוח. -לך תזדיין.
א-אה.
דיור מוגן גרדן ואלי -
רק שונה קצת, בסדר? כן. -מעניין. אני כבר מת לראות אותו.
היי. -היי.
הגעת. אני שמחה לפגוש אותך. -היי. טוב לפגוש אותך.
ואתה בטח צ'רלי. סוף כל סוף.
היי. -נחמד להכיר אותך סוף כל סוף.
לא, לא. -היי, לא.
זה ויל. הוא הקבלן שלי. -אני ויל. כן. אני קבלן.
מעולה. טוב שבאת להציץ. -קבלן מקצועי.
הוא מנחה גם תוכנית ב-Nickelodeon ששמה "וי בי ג'אמין".
א-הא. -אלוהים אדירים.
אנחנו מפתחים אצל ילדים ביטחון עצמי בעזרת רגאיי.
לא שמעתי עליה. אני חייבת לצפות בה.
צ'רלי לא יכול היה לבוא היום. הוא עמוס בעבודה.
אז... כן. -הבית הזה יפהפה.
לא ייאמן. -כן.
ה"תומכים". ה... כל זה. -כן.
הפרטים האלה.
זה מ-1926, כמובן?
שנת 1986. -זה מה שעמדתי להגיד.
קרוב. קרוב. -יש מעגל של 50 שנה.
אז מבפנים הבית הוא...
אני מניח ש-560 מ"ר? - 325 מ"ר.
אני לא בטוח. -אבל...
את בטוחה? -כן.
בואי נבדוק את זה. נעריך בעין.
השטח הכולל הוא 560 מ"ר. -נעריך בעין.
אז הוא מוצג כ-560.
תיכנסו לראות אותו. נערוך את הסיור הרביעי שלנו,
ואני מקווה שגם האחרון.
בואו! -השבח לג'ה.
תראו את זה. -כן.
ויש שבעה לוחות שחמט, זה לא דבר שקל למצוא. אפילו בימינו.
אז פתח את הראש, נשפץ אותו לגמרי. כן.
וואו.
כן. כן. זו יכולה להיות המבואה או...
כן. תקרה גבוהה ויפה.
גבוהה ומרווחת מאוד...
אני בקושי מגיע אליהן. -יופי של אקוסטיקה. כן.
כן, יופי של אקוסטיקה. -כן.
והאזור משויך למערכת החינוך.
הרבה מעקות ורמפות לחובבי הבטיחות.
תראו את זה. זה עובד? -כן, ו...
כן! זה עובד.
אתה יכול להחזיר את זה למיקום ההתחלתי, בבקשה?
תודה. תודה רבה.
מה זה?
חובש. חו...
אלוהים אדירים.
כולם מתים על הכפתור הזה.
אבל אתם יודעים מה? הצד החיובי הוא
שבזכות החיווט שבתקרה, אפשר פשוט להתקין מערכת שמע...
כן. -בכל ה...
זה רעיון טוב. -לא.
כן.
צריך לפנות את כל זה. -זה עובד.
כן... מן הסתם. -זה מתאים לך.
הייתי... -לא הייתי יושבת בזה.
אל... -תיזהר שם.
לא, לא הייתי עושה את זה. -זה בסדר. זה כמו ערסל קטן.
אז... אז אתה הקבלן? -קום.
כן, אני "מקבלן" כבר יותר מעשור.
ולא נפגשנו לאורך כל התקופה הזו.
אני חושב שכן, את פשוט לא זוכרת אותי.
אני חושבת שהייתי זוכרת. -לא.
כן.
כן, אז זה החדר האהוב עליי. -וואו.
יש בו תחושה של החוף המזרחי.
כן, מעין הוספיס קולוניאלי, בית לוויות בקייפ קוד.
כן, אשבור את הקיר הזה ואהפוך אותו לחדר אוכל גדול
שנוכל לארח בו ו... כן. -נחמד. מגניב מאוד.
את מרגישה שמישהו מת בחדר הזה?
כי אני מרגיש שמישהו מת כאן.
זה לא רלוונטי. -לא בחדר הזה. כן.
בסדר. הקונים יקבלו את כל הדברים האלה
או שהבעלים מתכוונים לקחת אותם לעולם הבא?
אתה יכול להפסיק? פשוט תפסיק, בבקשה. אני יודעת שאתה נהנה, אבל...
מספיק. -בסדר, אני מצטער.
את צודקת. זה מוגזם. את צודקת.
תודה. תודה. -אני מתנצל. העץ נחמד מאוד.
זה לא עץ אמיתי. -אחלה.
וזה יהיה החדר של סיימון.
יש מטבח קטן.
החלום של כל ילד.
תודה.
וזה החדר של פרנסס. -כאן יש מקרר גדול.
יש כאן שיניים ודם.
אבל... אוכל לקבלן את זה מכאן. אין בעיה. בקלות.
כן, קל לטפל בזה. -כן.
וזה יהיה החדר של מייב. -עוד מטבח קטן.
מה נסגר?
ראיתם את זה, נכון? ראיתם את זה? -רוח. זו רק הרוח.
זה קרה פעם?
בואו נראה את הטרקלין.
זו לא הייתה רוח.
הילדים ימותו על זה.
על מה?
על מה את מדברת?
וזה יהיה החדר שלנו.
החדר הראשי.
כן, מובן
שנבנה קיר בין השירותים לחדר
ונוציא את המטבחון ואת מתלה האינפוזיה
ואת וילון הגומי ואת המתלה לווילון הגומי
ואת המעקות ואת מתקני הבטיחות ו...
כן, ורק נפתח כאן כמה חלונות...
כן. -איכשהו.
זה קל. אפשר פשוט לשבור את הקיר הזה.
הקיר הזה לא חיצוני.
תראו את זה.
חובש. -אלוהים! סליחה.
חובש. -צריך ללחוץ פעמיים.
חובש. חובש... -תלחץ פעמיים.
זה שונה מהכפתור הקודם. -כן.
מגניב.
יש כיסא קקי.
כן.
הוא בא עם הבית. כן. -כן.
בסדר. -כן, רק...
לשפץ.
אל תשב בכיסא, בבקשה. -אני רוצה מאוד.
בבקשה, אני מתחננת. -אני רוצה מאוד.
בחיי.
מה צ'רלי חושב על הבית?
הוא מת עליו. -כן.
אבל בשלב הזה הוא ימות על כל בית גדול יותר שאנחנו יכולים להרשות לעצמנו.
הוא היה עובר לסניף נטוש של Blockbuster אילו היה יכול.
למרבה הצער כולם הפכו לסניפים של GNC עכשיו.
אבל אני יכול להגיד לך את האמת?
לא, בבקשה, תהיה מלא טקט וקסם כמו תמיד.
בסדר, הבית הזה הוא סיוט.
יעלה המון כסף
לעשות מזה כל דבר שאינו איום ונורא.
למה שלא תעברו לבית מוכן יותר למגורים?
צ'רלי הוא לא עורך דין?
כן, אבל יש לנו שלושה ילדים ומשכורת אחת
ואנחנו גרים בעיר השנייה הכי יקרה באמריקה.
אז תפסיקי לחיות על חשבונו ותמצאי עבודה.
אני מחוץ לשוק העבודה כבר 13 שנים כי גידלתי את הילדים שלי.
אני לא יכולה פשוט למצוא עבודה.
ארשום אותך ל-ZipRecruiter, בסדר?
לכמה מהבני זונות הכי טיפשים בעולם יש עבודות. את יכולה למצוא עבודה.
שמע, אם אנחנו רוצים בית גדול יותר, זה הבית שאנחנו יכולים להרשות לעצמנו.
אז פשוט אפשיל שרוולים ואשפץ אותו.
זה ייקח כמה שנים ואז נעבור לגור בו.
כן, כמה שנים, כמה צלבים.
שמע, החיים שלנו שונים מאוד, ויל. זו פשוט עובדה.
אתה יכול לעשות מה שבא לך ולנסוע לאן שבא לך
עם הכובעים המטורפים שלך והכול.
להיות אם זה בעצם לעשות המון דברים שאת לא רוצה לעשות.
את נשמעת כמו רובוטית, בסדר?
אלה לא כללים כתובים, פשוט תבריזי מהקשקוש הזה.
מה? -כן.
צ'רלי רוצה לעבור בית
והילדים מתבגרים והם זקוקים למרחב.
את רוצה לגור כאן?
ברור שאני פאקינג לא רוצה לגור כאן. על מה אתה מדבר?
לא. -אני לא. זה סיוט רדוף.
אז בואי נעוף מכאן, נשפריץ על עצמנו מי קודש
ונגיד לצ'רלי שאתם לא עוברים לגור כאן.
אגיד את זה לצ'רלי, אם אתה תלך לבית של אודרי ותיקח את הדברים שלך
ופשוט תחתוך.
זו סחיטה רגשית.
מכיוון שאת חברה שחשובה לי, את תאלצי אותי לעשות דבר
שאני לא רוצה לעשות? -אתה חשוב לי יותר.
אני לא בטוח. -אתה צריך
לצאת ממערכת היחסים הזו. -אני לא בטוח בכלל.
אתה צריך לצאת מהבית של הבחורה הזו. -את יודעת מה?
עשינו פאקינג עסק. אחשוף את הבלוף שלך.
באמת? -אעשה את זה. כן.
עכשיו לכי על זה. כן. -באמת?
תגידי לאישה המפחידה שאת לא רוצה לגור כאן.
אז עכשיו אני חייבת לעשות את זה? -כן. ברגע זה ממש. הם באים.
עשינו עסק. סיכמנו. סגרנו עסקה. -איך אני אמורה...
קדימה. תגידי את זה. קדימה. -אני מפחדת מדי.
תגידי את זה. -אתה יכול להגיד את זה?
בסדר, כולם.
הגיע הזמן לניירת.
אני יודעת, כולם שונאים ניירת, אבל נהפוך את זה לכיפי ולמהיר.
רק נחתים אותך על...
אני מצטערת מאוד, אני פשוט... לא יכולה לעשות את זה.
את מתלוצצת. -אני פשוט...
אני מפוטרת. ברור שאני מפוטרת. אני יודעת.
בואו נגיד את האמת. הבית הזה נורא, בסדר?
כלומר, הוא מחורבן לגמרי.
הוא היה של אבא שלי.
אני מצטערת מאוד.
אלוהים אדירים!
אני מרגישה הרבה יותר טוב.
אני לא עושה את שלי. בואי לא נעשה את שלי. אני לא רוצה לעשות את זה.
בואי נלך לאכול גלידה, בסדר? -לא.
אזמין אותך לגלידה. -אנחנו נעשה את העניין שלך.
אני לא רוצה. לא. -לא. בשום אופן לא.
קדימה, בבקשה. -בשום אופן לא.
אנחנו הולכים. אנחנו הולכים. -זה סופי מאוד.
ברגע שאקח את הדברים שלי, לא אחזור לבית ההוא שוב
ואני שונא לחשוב על זה. -ויל, אנחנו הולכים.
אנחנו נעשה את זה. אתה תרגיש טוב.
אוי, פאק. -זה יהיה טוב.
היא לא בבית. נראה שזה לא נועד לקרות. בואי נלך.
בוא נלך מסביב. בוא.
הלו?
אלוהים אדירים.
זה גנדלף.
תראי אותו. -הוא נראה אומלל.
הוא נראה מיואש. עצוב מאוד. -כן. הוא רואה אותך.
היי. -נכון. תראי. היי.
היי. -נהיה לו אור בעיניים.
הוא כזה... -כל ההתנהלות שלו השתנתה.
היי. -הוא נדלק כמו אור.
היי, חבר. -היא לא בבית.
אתה תיאלץ להתקשר אליה ולמצוא רגע לקחת את הדברים שלך.
בסדר? בוא נלך. -לא, אנחנו חייבים לעשות את זה עכשיו.
אני אאבד אומץ. אני צריך אותך כתמיכה.
בואי נעשה את זה ברגע זה, בסדר? -בסדר... אבל איך?
את חייבת לרדת על ארבע ולהיכנס דרך דלת הכלבים.
מה? לא. -את חייבת לעשות את זה.
זו הדרך היחידה. -עשה את זה בעצמך.
אני גדול מדי, ניסיתי. תאמיני לי. -בחייך.
צריך להיות רזה מאוד ובכושר וגמיש.
קטנה בסך הכול, גוף ארוך, רגליים ארוכות.
אני יודעת מה אתה עושה. -צרה מאוד.
זה מוצא חן בעיניי. מוצא חן. בסדר. -טוב. תיכנסי דרך דלת הכלבים.
בסדר. אני יכולה לעשות את זה.
מהר, מהר.
אל תסתכל על התחת שלי, אלא אם כן אתה רוצה להתהפנט.
עם כל הכבוד, אני לא רוצה.
תיכנסי כבר. קדימה.
חינני מאוד. יפה. -כן.
תראי את זה. -הצלחת. כן. טוב, טוב, טוב.
יפה. פתחי את הדלת. פתחי את הדלת.
יפה. עבודה טובה. -כן. קדימה.
לכאן. -כן.
ויל, מה אתה עושה?
אודרי, את... את בבית.
ויל, אמרת לי שזה הבית שלך. מה אתה עושה?
מה את עושה? -סילבי...
לא נכון. -סילביה, אל תשחקי אותה.
ראיתי אותך זוחלת דרך דלת הכלבים במצלמת האבטחה.
לא אמרת לי שיש פאקינג מצלמת אבטחה.
לא היית עושה את זה אילו ידעתי שיש מצלמה.
שמעי, להגנתו, הוא רק רוצה לקחת את הדברים שלו
ולסיים כמו שצריך. זה הכול. -אתה לא תקבל את הדברים שלך.
אני רוצה את הדברים שלי. -אתה לא תקבל את הדברים שלך
כי אני די בטוחה שאתה יכול למצוא מברשת שיער ישנה
ומטען לטלפון במקום אחר במקום להשתמש בזה כתירוץ עלוב
כדי לבוא ולהטריד אותי. -אני מטריד אותך עכשיו?
ממש.
מה נסגר, סילביה? למה את כאן בכלל?
אין לך ילדים ומשפחה?
יש לי. כן, זכרת. יש לי. כן.
אילו ויל היה חשוב לך באמת,
לא היית מחזירה אותו לדינמיקה הדפוקה
שאתם גוררים משנים עברו. -בסדר.
אתם כמו שתי בנות עשרה מטומטמות עם כינויים מטופשים
ועם משפטים קבועים ועם בדיחות פנימיות
שמדברות בטלפון עד 04:00 בכל יום.
הייתי ערה עם תינוק עם כאבי בטן. עם מי הייתי אמורה לדבר?
עם בעלך. -הוא ישן. הייתה לנו שיטה.
אני טיפלתי בלילות והוא בבקרים.
אז הנקתי ב...
אני לא שמה זין.
הקטע ביניכם היה מוזר והרסני.
הוא נהג להזמין אותך לערבי הדייט שלנו.
הוא נהג ללבוש בגדים שאת בחרת בשבילו.
מה הייתי אמורה לעשות? לא לקבוע גבולות?
זה לא היה טוב בשבילו.
את יודעת מה? עכשיו שנפרדנו,
אני כבר לא צריך לשמוע את נאומי הבולשיט הצדקניים שלך.
האמת היא שאתה צריך לשמוע
כי אתה עומד בחדר האוכל שלי
אחרי שזחלת פנימה דרך דלת הכלבים כמו פאקינג כלב.
שנזדיין? -עוף מכאן!
עוף מכאן!
אני יכולה להשתמש בשירותים?
סליחה שאני מבקשת. -כן, ואז תצאי.
תודה.
היא מרגיזה אותי מאוד.
עשית עבודה טובה. -כן?
כן, חוץ מהקטע שהתחננת שתשכב איתך.
כן, זה... במבט לאחור, אני מרגיש שזה היה עלוב קצת.
כן. -אם רק...
היא פשוט שלחה מסרים מעורבים, נכון?
לא קלטתי את זה. -באמת?
לא. -לא היינו באותו החדר?
יש לי משהו שיעודד אותך.
זה גנדלף. -כן.
היי.
תראי, הצלת אותו. -כן.
הוא כבר מאושר יותר. אני רואה. -הוא שמח מאוד.
הוא נראה צעיר יותר בעשר שנים.
תודה. שלום, בייבי.
כן. -הוא מתוק מאוד.
לא. לא. לא. לא.
תתרחק! זה לא מוצא חן בעיניי.
תראי אותו. -אנחנו חייבים להסתלק מכאן.
את מאמינה שהיא אמרה שהקשר בינינו היה הרסני?
לא. הוא בדיוק ההפך.
הוא בונה. יוצר. -בונה.
מה קרה?
טוב! כן! -אוי, כמה חבל.
אני מצטערת, אודרי.
גנדלף פשוט מת על החרא הזה.
ג'י-דוג.
בסדר.
בסדר. ממש כאן. זה מושלם.
אז כאן אתה גר? -כאן.
זו השכונה. נחמד. -זה המקום, כן.
כן, נחמד מאוד ביום. בלילה מוזר קצת.
המון נביחות של כלבים וצרחות של בני אנוש.
ופיצוץ גדול מדי פעם
שעדיף לא לשאול עליו יותר מדי שאלות.
את מבינה? -טוב...
אבל אני אוהב את האזור. -הוא מעניין.
כן. -כן.
טוב, תודה על היום.
אני לא חושבת שהיה לי האומץ לסרב לקנות את החורבה ההיא
בלי הדעה שלך. אז תודה.
תודה לך שגרמת לי סוף כל סוף לנתק את הקשר עם אודרי
ולהוריד את הפלסטר הזה.
ברור שעדיף שלא אפגוש אותה שוב לעולם, אז... אז תודה.
ו...
ומה? -ו...
תודה שהצלת את גנדלף... -כן, אין על מה.
מהסביבה האיומה הזו. -אין על מה.
גם הוא מודה לך.
תראי כמה הוא מאושר.
כן. תראה.
הוא מעריך את זה מאוד. -אין על מה.
העניין הוא, אם להגיד את האמת,
שאני לא בנוי לטיפול בגנדלף.
אתה לא בנוי לטיפול בלטאה?
אני לא בנוי... בעצם אני לא בנוי לטיפול בשום דבר, כולל בעצמי.
זו אחת הסיבות המרכזיות שאודרי ואני התגרשנו.
את יכולה לקחת אותו? קחי אותו, בבקשה. -בשום אופן. בשום אופן.
יש לך אינסטינקט להגנה עליו. ראיתי את זה.
לא אקח את הלטאה בשום פנים ואופן.
אז היית בדרך הביתה
וחשבת שאנחנו צריכים חרדון מזוקן?
כן, היה מקום כזה לאימוץ לטאות
בצדי הכביש
והלב שלי פשוט נשבר.
באמת? כי מעולם לא רצית חיית מחמד.
הוא לילדים.
רוב האנשים מאמצים כלבים. -כלבים דורשים המון עבודה.
אז את בטוחה בקשר לבית?
את לא רוצה לעבור שם ולראות אותו בפעם האחרונה?
לא, הבית ההוא ידרוש המון עבודה. ויל מסכים איתי. גם הוא ראה אותו.
ויל היה שם?
כן, הוא פשוט בא. עוד זוג עיניים.
איך אתם רוצים לקרוא לו? אני חשבתי על...
גנדלף. -לא, לא משהו כזה.
זה מוזר. -כן?
אולי ג'סיפה?
את מתכוונת לג'סיקה?
לא, ג'סיפה.
היא... -את אוהבת לטאות בכלל?
כן, אני מתה עליהן.
מתה עליהן.
תראי את הבעת הפנים שלה.
אני רואה שהיא אוהבת את הבית. -כן.
אני אוהבת את ג'סיפה.
תרגום: אסף ראביד