- Ahoj. - Ahoj.
Mám ještě 23 sekund!
Ještě vteřinu, Simone!
Hustý.
- Už. - Ještě minutu!
Pět minut. Pojď.
Počkej. Vydrž.
Tak jo. Počkej.
Bože. Tak, super.
Tak. Špinavý.
Šup. Šupej.
- Tak ukaž. - Tohle potřebuješ?
- Znovu uvidím ten dům. - Jo.
S pěti koupelnami.
Jedna pro každého člena rodiny. Umíš si to představit?
- Jak na zámku. Je to možný? - Nebudeme vědět, co s nima.
Jo, ty sereš v práci.
- To se neříká. - Promiň.
Tak až se přestěhujeme, budu srát doma jako král.
Srát.
- To neříkej. - Kde je ta bageta?
- Jaká? - Potřebuju bagetu a baret do frániny.
Cože? Slyším o tom poprvé.
- Bože, mami. - Co?
Ze školy nepřišel žádný e-mail. Ty o tom víš?
- O baretu? - Musím jít.
- Měj se. - Zlom vaz.
- Nezavřeš to. - Propadnu!
- Vyndej ho. - Tak jo.
- Ne, já ho chci! - Ale nezavřeš batoh.
ČISTĚ PLATONICKY
BECKMANNOVA ŠKOLA
- Jakej byl večer s Willem? - Asi 30 sekund fajn.
Pak z toho bylo zase drama.
V jednu ráno jsme na sebe doslova řvali na ulici.
Ach bože. Jen to slyším, cítím nejvíc energie za 20 let.
Musím začít víc řvát.
- Je to přirozený. - Jo.
Sekýrování ne.
Nebudu kecat, byl to skvělej večer.
Ale popravdě na rádoby problémy nemám čas.
Mám dost těch skutečných. Třeba tamhle.
Dneska se jdu potřetí podívat na ten dům v Encinu.
Když ho nekoupím, vykašle se na mě.
- Já říkala, ať ti Diane nedělá makléřku. - Já vím.
Chodí do práce. To je jiná liga.
Vždyť má na sobě blejzr.
- Chápu, pracuje. - Jo.
Ale my někteří pořád děláme z domova.
To, že mám tepláky, neznamená, že nepracuju.
- Je moc nóbl. Já vím. - Jo.
Já vím. Kdybychom obě neměly děti, vůbec by se mnou spolupracovat nechtěla.
- Nikdy. - Ahojky!
- Diane! - Nenapodobuj její výraz.
- Ahoj, Sylvie. - Ahoj.
To je ale vzrušující den. Uděláme nabídku.
Přesně tak. Dneska si někdo za peníze koupí dům.
Dala mi totiž pěkně zabrat.
- Přiznávám se! - Viděly jsme letos přes 40 domů.
- Ne. - Ellen a Portie jsem dům prodala za den.
- Ellen je prý fajn. - Taky jsem slyšela.
Říkala jsem, že to je těžký.
Nejde mít prostornou, novou nemovitost ve skvělé lokalitě za dobrou cenu.
Máš pravdu. Já jsem se spletla.
A tenhle dům si může krásně zrekonstruovat.
- To... - Dá to práci, to jo.
Ale když už máš dcerku ve školce, je to jako splněný sen.
Konečně na to mám čas.
Poslouchejte, dámy, mám zpoždění.
Jedu do Malibu předvádět jedno sídlo u pláže.
Neřeknu komu, ale rýmuje se to se Šmin Lízl.
Pak se vrátím za tebou do Valley.
- Díky. Jsi nej. - Ahoj.
Díky za tu snahu a za trpělivost!
- Zlom vaz! - Víš co?
Ach bože.
Můj praděda z Estonska se fakt jmenoval Šmin Lízl.
- Kecáš. - Děda Šmin.
Já myslela, že Šmin Lízl bylo pátý dítě von Trappových.
- O té jsem slyšela. - Šminka.
Ale ne.
KRETÉN
A co jinak? Budeme dneska dělat něco zajímavýho?
- Já mám velkou akci. - Povídej.
Musím vyzvednout Samův očkovací průkaz.
Jede poprvé na tábor. No jo, vzrůšo.
- Takový dny mám ráda. - Myslíš všechny?
Jo.
KRETÉN HLASOVÁ ZPRÁVA
Ahoj, Sylvie. Tady Will. Je to hrozně naléhavý.
Musíš mi zavolat.
Co se stalo?
Vlastně nic. Dělal jsem si srandu.
Jakpak se máš?
Jasně. Co chceš?
Pokecat. Co děláš?
Co se děje?
Tak fajn. Řeknu ti, co se děje. Zapomněla sis v baru kreditku.
- Do prčic. - Chtělas mě znovu vidět?
Nemuselas tu nic nechávat.
- Stačilo mě pozvat na oběd. - Na tohle nemám čas.
- Tak ten oběd? - Ne.
- Brunch? - Ne.
Dim sum? Konečná nabídka. Dim sum, suma sumárum.
Tak čau, Wille.
No tak. Počkej. Ty nechceš tu kreditku?
Včera jsi na mě uprostřed noci křičel na ulici.
Tak se ke mně nikdo chovat nebude. Kromě mých tří dětí.
Tys taky křičela. Lidi prostě křičí.
Pak jsme si napsali. Je to v pohodě, všechno dobrý.
Taky na to zapomeň.
Ty na to zapomeň.
Voda stoupá, ale bojím se znovu spláchnout.
Já nevím. Zvonem to buď zlepšíš, nebo zhoršíš.
Jo? Měl bys uvádět kutilskej pořad.
Těším se, až odsud vypadneme.
- To zvládneš. - Bože, už přetéká!
- Cos udělala? - Koukám na něj.
Ale ne, je to všude. Proč se to děje zrovna mně?
Mám přijet domů?
- Ahoj. - Ahoj. Miluju tě, zlato.
Záchod!
Sakra, do prdele! Ne!
Do prdele.
Už jdu!
Co tady děláš?
- Hrdinskej čin. - Na to nemám čas.
Jsem úžasnej. Budou se o mně skládat písně.
- Co děláš? - Potřebuju pomoc. Přijdeš?
Můžu si vzít pár avokád?
Bože.
Neboj, je to jenom voda.
- Jo? Tak jo. - Zastav to. Nevím, jak to zastavit.
To není dobrý.
Tos udělala ty?
- Tak spravíš to? - Jo.
A je to.
- Děkuju moc. - A je to. Kde máš mop?
V kuchyni. Ale to nemusíš.
V pohodě. Vytírání tvoří snad 60 % práce barmana.
Děkuju. To nemusíš.
Máte pěknej dům. Útulnej.
Myslíš malej.
Ne, takovej domáckej.
Bože, tak tady má ten iPad.
Tajný iPad. Někdo tady kouká na porno?
- Je mu osm. - No a?
Já jsem byl v osmi nechutnej.
- Tam to nedávej. Fuj. - Proč?
- Proč fuj? - Leháme si tam.
- Ze záchodu můžeš pít. - Můžeš plno věcí.
- Jo. Máš žízeň? - Prosím...
Nechceš tu vodu vycucat?
Co chceš dělat potom? Nezajdeme na pláž?
Na ústřice? Do kina?
Nemůžu. Nemám čas. Vlastně dneska dávám nabídku na dům.
Jo. Po poslední prohlídce.
Hezky. Co se vám tu nelíbí?
Je to už malý, když je nás pět.
Je tu jedna koupelna. Navíc pod vodou.
- Co ten dům? - Je skvělej!
Chce to rekonstrukci. Trochu práce.
- Můžu jít s tebou? - Ne.
Prosím. Rekonstrukcím rozumím.
- Odkdy? - Kus baru jsem dělal sám.
Fakt?
Jo. Původně to byly kuřecí jatka.
- To jako fakt? - Jo.
- Ty jo. - Občas najdeme peří nebo zobák.
Jo. Ale fakt. Můžu jít s tebou? Slibuju, že budu užitečnej.
Dobře. Ale nebudeš mluvit.
- Nebudu. - Se mnou ani s nikým jiným.
- Žádný mluvení. Bezva. - Jo.
Jak často se s Audrey vídáš?
Nevím. Jednou za pár týdnů. Ještě si z domu musím odnést pár věcí.
Takže tam pro nějaký krámy pravidelně chodím.
Co? Jak to?
Stěhování prostě trvá.
Jde to stihnout za den.
Nejde jen o věci. Zůstal tam Gandalf.
- Audrey má Gandalfa? - Jo.
Byl přece tvůj. Vždyť tu ještěrku miluješ.
To jo. Ale ona trvala na tom, že si ho nechá.
Že prý nejsem zodpovědnej a nepostarám se o něj.
To je blbost.
Je jako tvůj ještěrčí syn. Měl bys ho mít v péči ty.
Je to střídavá péče, protože za ním furt chodím.
Co je?
- Co? Můžeš mi to říct. - Nic. Já nevím.
Těžko se z rozvodu vzpamatujete, když máte tak propojený život.
Rozvod je složitej. Není to tak, že teď jsi vdaná
a od zítřka se už nikdy neuvidíte.
Nenapadlo tě, že tam máš ty věci
a že si ona nechala Gandalfa, abyste se mohli vídat
a dál prožívat tady to drama nebo co to je?
Když o tom tak mluvíš, je fakt, že ty naše hádky jsou dost vzrušující.
A často končí sexem.
No tak vidíš.
Je to hrozně vzrušující.
Ne, díky.
- Sexem nabitý hádky. - Ne, díky.
- To vůbec. - Přijde ti to nechutný?
- Neznechucuj mi moji mňamku. - Přestaň.
Tak mi povídej o tom domě. Co je to zač?
- Má moc dobrý základy. - Aha.
Má větší výměru. Je tam bazén.
Paráda. A je to k demolici?
Nebo jenom k rekonstrukci?
K demolici ani k rekonstrukci a prodeji se ziskem to není.
Takže to je...
Bývalý dům s pečovatelskou službou.
Po covidu skončili.
- Nečekaně. - Nech si ty kecy.
- Je to neobvyklý. - Zajímavý. Těším se.
- Ahoj! - Ahoj!
- Jsi tady. Moc ráda tě vidím. - Ahoj. Ráda tě vidím.
A vy jste Charlie. Konečně.
- Zdravím! - Moc mě těší.
- Ne. - Ne.
- To je Will. Můj stavitel. - Jsem Will. Stavitel.
- Výborně. Dobře, že tu jste. - Odborník.
A taky na Nickelodeonu moderuje dětský pořad Trsáme.
- Jo. - Panečku.
Pomocí reggae děti učíme, jak být sebevědomý.
To neznám. Musím se podívat.
Charlie dneska nemohl. Měl moc práce.
- Jo. - To je nádhernej dům.
- Neuvěřitelnej. - Jo.
- Ty pilejře. To všechno. - Jo.
Tady ty detaily. Evidentně z roku 1926?
- 1986. - To jsem myslel.
- Těsně. - Po 50 letech se to vrací.
Vnitřní plocha domu je...
- Řekl bych 550 metrů čtverečních. - Je to 325.
- No, to nevím. - Ale...
- Určitě? - Jo.
Ověříme to. Kouknu se.
- Pozemek má 550. - Uvidíme. Působí to tak.
Tak pojďte na čtvrtou a snad už poslední prohlídku.
- Pojďte! - Sláva.
- Podívejme se. - Jo.
A je tu sedm šachovnic. To se jen tak nevidí.
Takže, musíš to brát tak, že se to tu celé předělá.
Ty jo.
Ano. Tohle může být vstupní hala nebo...
Jo. Líbí se mi ten vysokej strop.
Vysoký. Je tu prostor.
- Skoro tam nedosáhnu. - A ta akustika.
- Jo, akustika. - Jo.
Je tady škola.
Samé zábradlí a rampy. Dbáte na bezpečnost.
- Ty kráso! Funguje to? - A...
Jo! Funguje!
Mohl byste to vrátit do původní polohy?
Děkuji moc.
Co je tohle?
Doktor.
Ježíšikriste.
Oblíbené tlačítko.
Ale víte co? Je dobré, že jsou ve stropě rozvody, takže můžete mít audio systém.
- No jo. - V celém...
- Dobrý nápad. - Ne...
- Jo. To musíme vyházet. - Funguje to.
- Jo. Asi jo. Panečku. - Sedí to k tobě.
- Jen bych... - Tam bych nesedala.
- To ne. - Opatrně.
- Ne, to bych nedělala. - Dobrý. Je to jak hamaka.
- Dobrý. - Takže vy jste stavitel?
Ano. Staviteluju už víc než deset let.
A nikdy jsme se nepotkali.
Podle mě jo. Nepamatujete si mě.
- Vzpomněla bych si. - Ne.
Jo.
- To je moje nejoblíbenější místnost. - Pane jo.
Působí dojmem východního pobřeží.
Takovej koloniální hospic. Márnice na Cape Cod.
Tamtu zeď nechám strhnout a bude z toho velká jídelna,
- kde se můžeme bavit a... - Moc pěkný.
Nemáš pocit, že tu někdo umřel?
Já totiž takovej pocit mám.
- To je jedno. - V této místnosti ne.
Dobře. Ty věci tady zůstanou,
nebo si je majitelé vezmou s sebou do vyšších sfér?
Můžeš toho nechat? Prosím. Vím, že se dobře bavíš, ale...
- Už dost. - Promiň. Máš pravdu. Bylo to moc. Jo.
- Děkuju. - Omlouvám se. To dřevo je hezký.
- To není pravé dřevo. - Aha, super.
Tohle by byl Simonův pokoj.
Má tady i kuchyňku.
O tom sní každej kluk.
Děkujeme.
- Tady by byla Frances. - Tady je velká lednička.
Jsou tady zuby a krev.
Ale já to odtud bez problémů vystaviteluju. To je hračka.
- To se lehce vyřeší. - Jo.
- A tohle by byl Maevin pokoj. - Další kuchyňka.
Ty vole!
- Viděli jste to, že jo? - To jenom průvan.
Už se to někdy stalo?
Pojďme do dalšího pokoje.
To nebyl průvan.
Dětem se to bude líbit.
Co?
O čem to mluvíš?
A to by byla naše ložnice.
Hlavní ložnice.
Jo, a záchod a ložnici bychom samozřejmě oddělili zdí.
A vyhodili bychom ten kuchyňský kout, infuzní stojan,
plastový závěs, tyč na závěs,
zábradlí a madla a...
A pak bychom tam dali pár oken.
- Jo. - Nějak.
To nic není. Stačí probourat tu zeď.
To není obvodová zeď.
Hele.
- Doktor. - Ježíši! Pardon.
- Doktor. - Dvakrát zmáčknout.
- Doktor. - Musíte dvakrát.
- Tamto vypadalo jinak. - Jo.
Bezva.
- Je tu kadicí židle. - Jo.
- V ceně. - Jo.
- No tak jo. - Jo.
Jen to opravit.
- Nelez do toho. - Rád bych.
- Moc bych chtěl. - Prosím.
Ach jo.
Co na ten dům říká Charlie?
- Líbí se mu. - Jo.
Ale líbilo by se mu cokoliv většího a levného.
Bral by i videopůjčovnu.
Z těch jsou prodejny doplňků stravy.
Ale můžu mluvit upřímně?
- Jistě, buď taktní a šarmantní jako vždy. - Tenhle barák je zlej sen.
A bude stát hromadu peněz,
než z něho uděláš něco, co není úplně příšerný.
Proč nechcete spíš něco na klíč? Není Charlie právník?
Je, ale máme tři děti a jeden příjem.
A bydlíme ve druhým nejdražším městě v Americe.
Tak se neflákej a jdi makat.
Nepracuju už 13 let, starám se o děti. Nemůžu jen tak začít makat.
Zaregistruju tě na pracovní portál.
I ti největší hlupáci světa mají práci. Tak ji taky seženeš.
Pokud chceme větší dům, můžeme si dovolit tohle.
Takže si vyhrnu rukávy a dám to tady do pořádku.
Dám tomu pár let a pak se sem nastěhujeme.
Pár let a pár krucifixů.
My máme každej úplně jinej život. Tak to je.
Dělej si, co chceš, choď, kam chceš. S těmi šílenými klobouky a tak.
Já jsem máma, což zahrnuje plno věcí, co bys dělat nechtěl.
Mluvíš jak robot.
To nejsou daný pravidla. Prostě to nekupuj.
- Cože? - Jo.
Charlie se chce stěhovat. Děti rostou a potřebují víc prostoru.
Ty tady chceš žít?
Jistěže ne, proboha. O čem to mluvíš?
- Ne. - Nechci. Je to děs a straší tady.
Tak co kdybychom vypadli, polili se svěcenou vodou
a ty bys Charliemu řekla, že sem nechceš?
Řeknu mu to, když si ty zajdeš k Audrey pro věci
a utneš to.
To je citový vydírání.
Starám se o tebe, a ty mě nutíš udělat něco,
- co nechci? - Já se starám víc.
- To teda nevím. - Potřebuješ ten vztah ukončit.
- Musíš odtamtud pryč. - Víš co?
Jak chceš. Beru tě za slovo.
- Fakt? - Udělám to.
- Tak to tady zruš. Jo. - Fakt?
Řekni tý fúrii, že to nechceš.
- Takže musím? - Jo. Hned. Už jdou.
- Jsme domluvení. - Jak mám...
- Řekni jim to. - Bojím se.
- Dělej. - Můžeš ty?
Tak jo, vážení. Je čas papírování.
Vím, že to všichni nenávidí, ale se mnou to bude zábava.
Napíšeme tvoje jméno tady...
Promiň. Já prostě nemůžu.
- Děláš si srandu? - Prostě...
Skončila jsem u tebe. Určitě. Já vím.
Na rovinu. Je to tu hrozný.
No, je to fakt otřesný.
Patřilo to tátovi.
To mě moc mrzí.
Panebože!
Hrozně se mi ulevilo.
Já to neudělám. Nechme to být. Já nechci.
- Pojď na zmrzku. - Ne.
- Zvu tě. Prosím. - Uděláš to.
- Já nechci. - Musíš.
- No tak. Prosím. - Ne.
- Jedeme tam. - Je to nevratný.
Až ty věci odvezu, už tam nikdy nevkročím.
- To je hrozná představa. - Wille, jedeme tam. Bude to dobrej pocit.
- Sakra. - Bude to dobrý.
- Není doma. Není nám to souzeno. Pojď. - Obejdeme to.
Haló?
Bože můj.
Gandalf.
- Vidíš? - Je nešťastnej.
- Sklíčenej. Smutnej. - Jo. Vidí tě.
- Ahoj. - No fakt. Hele. Ahoj.
- Ahoj. - Rozzářil se.
- Jé. - Teď vypadá úplně jinak.
- Ahoj. - Jako sluníčko.
- Kamaráde. - Ona není doma.
Zavolej jí a domluvte se na čase.
- Jo? Pojď. - Ne. Musíme teď.
Ztratím nervy. Potřebuju tě tu.
- Uděláme to hned. - Dobře. Jak?
Prolez tady těma dvířkama.
- Cože? Ne. - Musíš.
- Jinak to nejde. - Tak ty.
- Vím, že neprolezu. - No tak.
Musíš být hrozně moc štíhlá, v kondici a pružná.
Drobná s dlouhým trupem a nohama.
- Už ti rozumím. - Hodně útlá.
- To se mi líbí. Tak jo. - Super. Tak tam prolez.
Tak jo. To dám.
Dělej.
Nekoukej mi na zadek, jestli nechceš zhypnotizovat.
Při vší úctě nechci.
Tak lez. Dělej.
- Elegantní. Hezky. - Jo.
- Hele. - Jsi tam. Ano. Dobrý.
Pěkně. Otevři.
- Hezky. Dobrá práce. Na. - Ano. Pojď.
- Tudy. - Jo.
Wille, co to děláš?
Audrey, jsi doma.
Wille, říkals, že to je tvůj dům. Co blázníš?
- Co ty? - Sylvi...
- Neříkal. - Sylvie, nedělej blbou.
Viděla jsem na kameře, jak sem lezeš.
O žádný kameře jsi nic neříkal.
Pak bys do toho nešla.
Musím říct, že si chtěl jen vyzvednout svoje věci.
- A ukončit to. - Nic nedostaneš.
- Já je chci. - Nic nedostaneš.
Starej hřeben a nabíječku seženeš jinde a nebudeš se na ně vymlouvat,
- abys mě mohl stalkovat. - Najednou tě stalkuju?
To určitě!
O co jde, Sylvie? Proč tady vůbec jsi?
Nemáš děcka, rodinu?
To mám. Ano, ty si to pamatuješ. Mám.
Kdyby ti na Willovi záleželo, nezatáhla bys ho do toho vašeho ujetýho
- prastarýho vztahu. - No jo.
Jste jako dvě puberťačky. Máte přezdívky, průpovídky a tajný vtípky.
Volávali jste si do čtyř do rána.
Byla jsem vzhůru s miminem. S kým jsem si měla povídat?
- S manželem. - On spal. Měli jsme systém.
Já se starala přes noc, on ráno.
Takže jsem kojila...
Mně to je u prdele.
Celý to bylo hrozně divný a destruktivní.
Zval tě na naše rande.
Vybírala jsi mu oblečení.
Co jsem měla dělat? Neurčit hranice? Škodilo mu to.
Víš co? Jsme rozvedení,
tak už to tvoje posraný moralizování nemusím poslouchat.
Musíš, protože stojíš v mojí jídelně,
potom cos prolezl těma blbýma dvířkama jak čokl!
- Vlítnem na to? - Táhni pryč!
Vypadněte!
Můžu si odskočit?
- Je mi to blbé. - Jo. A vypadněte.
Děkuju.
Umí mě hrozně rozzuřit.
- Zvládls to. - Jo?
Až na to, jak jsi žadonil o ten sex.
Jo, zpětně mi to přijde trochu ubohý.
- Jo. - Vysílala nejasný signály, že jo?
- Ani ne. - Fakt?
- Ne. - A bylas tam vůbec?
Mám něco, co tě rozveselí.
- Gandalf! - Jo.
Ahoj.
- Tys ho zachránila. - Jo.
- Už teď je spokojenější. - Je nadšený. Omládl o deset let.
Děkuju. Ahoj, miláčku.
- Jo. - Zlatíčko.
To ne.
Zpátky! Nelíbí se mi to.
- Koukni. - Musíme pryč.
- Chápeš, že řekla, že jsme destruktivní? - Ne. Jsme přesnej opak.
- Jsme konstruktivní. Tvoříme. - Jo.
Co se stalo?
- Hezky! Jo! - To je ale smůla.
Promiň, Audrey.
Gandalf je z toho úplně nabuzenej.
Gandík.
Tak jo.
Tak jsme tu. Tady to bude nejlepší.
- Tak tady bydlíš? - Jo.
- Drsná čtvrť. Hezký. - Jo.
Přes den je to tu fajn. V noci trochu divný.
Psi tu dost štěkají a lidi křičí.
A občas se ozve hlasitá rána, na kterou se radši ani neptáš.
- Chápeš. - No...
- Mně se to líbí. - Zajímavý.
- Jo. - Jo.
No, tak ti děkuju za ten dnešek.
Neodvážila bych se ten barák odmítnout,
kdybych neslyšela tvůj názor. Takže děkuju.
No a já tobě děkuju, žes mě donutila se odříznout od Audrey,
strhnout tu náplast.
Neměl bych se s ní samozřejmě vůbec vídat, takže děkuju.
A...
- A? - A...
- Díky za záchranu Gandalfa... - Ano.
- ...z toho děsnýho prostředí. - Není zač.
On taky děkuje.
Je šťastnej.
Jo. To je něco.
- Vážím si toho. - Rádo se stalo.
Věc se má ale tak, že popravdě
nejsem schopnej se o Gandalfa postarat.
Nepostaráš se o ještěrku?
Nejsem schopnej se postarat o nikoho. Ani o sebe.
I proto jsme se s Audrey rozvedli.
- Vezmeš si ho? Prosím. - V žádným případě.
Instinkt tě nutí ho chránit. Já to viděl.
Tu ještěrku si nevezmu za žádných okolností.
Takže jsi jela domů a pomyslela si, že potřebujeme agamu?
Jo, nabízeli u silnice ještěrky k adopci, jak to tak bývá.
Zjihlo mi srdce.
Fakt? Žádné zvíře jsi nechtěla.
To je pro děti.
- Lidi si kupují psy. - S těma je práce.
Tím domem si jsi jistá? Nechceš tam naposled zajít?
Ne, s tím domem by byly hrozné problémy. A Will to viděl stejně.
On tam byl Will?
Stavil se tam. Jako nezaujatý pozorovatel.
Jak ho pojmenujeme? Mě napadl...
- Gandalf. - Ne. To se mi nelíbí.
- Divný. - Jo?
Co Jessipa?
Myslíš Jessica?
Ne, Jessipa.
- Ona... - Tobě ještěrky nevadí?
Ne, miluju je.
Miluju.
Hele na ten výraz.
- Líbí se jí tady. - Jo.
Mně se líbí ona.
Překlad titulků: Kristina Himmerová