- Tak jdeme na to. - Tak jo. Začíná rodinný filmový večer.
- Jo. - Co dáme?
- Musíme se domluvit. - Já chci Emoji ve filmu.
- Fajn. - Ne. Vidělas to tak 8 000krát.
Jo, miláčku, já už to asi znovu vidět nemůžu.
Ale já to chci.
- A V hlavě? To je hezký. Ne kvůli mně. - Jo.
- Kvůli vám. - Jen to chceš znovu. Brečíš u toho.
Emoji ve filmu!
- A co John Wick? - Cože?
- To teda ne, Simone. - Ne, to ne.
- Jak můžeš... Ne. - Co? Ne.
Třeba je něco novýho. Kouknu se.
Dobrý nápad.
- Tak jo. - Emoji ve filmu!
No teda.
- Co je? - Co?
- Will se rozvádí. - Kdo je Will?
- Fakt? - Jo. Audrey to postovala na instáč.
- Kdo je Will? - Tys to nevěděla?
- Ne. Už dlouho nejsme v kontaktu. - Kdo je to?
Jeden můj starý kamarád.
Kdysi byl Will mámin nejlepší kamarád.
- Jakože bejvalej? - Ne. Jenom kamarád.
S výhodama?
- Ne. Fuj. Co? Bez výhod. - Ne.
Na naší svatbě šel Will mámě dokonce za svědka.
Na co se budeme dívat?
- Na Emoji ve filmu. - To nedám. Už to nemůžu vidět. Prostě ne.
- Proč to řešíš? - Je to film o fontech.
- Co Halloween? - Ne.
- No a? - Mluvící fonty.
- Emoji bobek! - Hrůza.
Jsme spolu tak málo.
- Bobek! - Co Monstrum?
- Já... - Monstrum?
Proč ne? To si pustíme.
- Monstrum? - Jo.
Vím, co uděláme.
Emoji bobek.
- Měla bys Willovi zavolat. - To by nechtěl.
Moc to řešíš. Určitě tě chce slyšet.
Já nevím. Nemluvili jsme spolu několik let.
Rozešli jsme se ve zlém. Jeho žena mě nesnášela.
- Ty ji. - Bylo to složitější.
Řekla jsem, že je pro něj Audrey hrozná, a on si ji vzal.
Tak zřejmě změnil názor.
- Nestálo to za to, abych o něj přišla. - Tak mu zavolej.
- Bude to divný. - Jak to?
Já nevím. V našem věku se spolu chlapi a ženský nekamarádí.
- To není pravda. - No tak.
Kámošíme se jen s páry, ty s chlapama, já s ženskýma.
To je vlastně fakt.
Kdy se spolu chlapi a ženský přestali stýkat?
- Po svatbě? Po dětech? - S Willem se znáte už z dřívějška.
To jo. Chudák Will. Určitě je osamělý.
Zavolej mu. Jako správná kamarádka.
ČISTĚ PLATONICKY
- Ahoj. No ty jo. - Ahoj. Podívejme se.
- Jak se máš? - Skvěle. Jak ty?
- Vypadáš dobře. - Jo, cítím se dobře.
- Máš dobrý tričko. Hezký. Jo. - Jo, díky.
Vypadáš jako grunge klaun z devadesátek.
Panečku. Jak jdou kšefty s pivem?
Moc dobře, jo.
Dělám sládka ve svým vlastním baru.
- Fakt? Gratuluju. - Děkuju.
- Jo. - Paráda.
Vlastně v baru o víkendu pořádáme párty.
- Aha. - Kdybys o víkendu šla kolem, stav se.
- Moc ráda. Jo. - Pošlu ti podrobnosti.
Ty děláš pořád tu právničinu?
Charlie už je společník a já mu pomáhám.
Ty jo. Takže pořád děláš ve firmě s Charliem?
Máme hodně práce. Je to skvělé.
Jste s Charliem zaměstnaní u stejné právnické firmy?
Plat nepobírám.
Ale tak už to funguje.
Momentálně nepracuju.
Aha. Jsi momentálně nezaměstnaná.
- A pořád máš tu svou rodinu? - Jo. Chceš vidět fotku?
Jo.
To jsou oni.
Bezva. Wow.
Bezva.
Vypadají zdravě.
No, chtěla jsem se ti jenom omluvit za to, jak jsem se zachovala k tvojí ženě.
Hlavně za to, jak jsem řekla, ať si ji nebereš.
Mrzí mě to.
No...
Co?
Nic.
- Co... Jsi v pohodě? - Nic. Jenom ti to říkám.
Jo, super.
- Tak fajn. Toho si vážím. - Jo.
Teď už je to moje bývalá, takže...
- Ale ne! Odkdy? - Jo.
Pár měsíců zpátky. Jo.
- Ale ne. - Jo.
Jak k tomu došlo? Co se mezi váma stalo?
Nic. Bylo to vzájemný. Bylo to hodně přátelský a vzájemný.
- Aha. - Jsme kámoši. Vídáme se.
- Ty jo. To je dospělý. - Jo, hodně přátelský.
Znáš to, vědomý rozcházení a tak. Tady ty věci.
No, rozvod je náročný.
Nechme toho.
- No, bylo to super. - Ráda jsem tě viděla.
Jo. Bylo to super. Moc jsem si to užil.
Tak jo.
- Dobře. - Když budeš poblíž,
- přijď. - Určitě.
- Pošlu podrobnosti. - Jo.
- Jo. Bezva. - Seženu hlídání.
PIVOVAR BOOMTOWN
PIVOVAR ANGEL CITY
PIVOVAR LUCKY PENNY
Snažím se to pochopit.
- Jo. - Pět let se neozve,
- a teď sem přijde na párty? - Jo.
To je ujetý.
- Proč? - Nikdy Audrey neměla ráda.
Ozvala se, hned jak Audrey odešla. Přijde mi to ujetý.
Podle mě s tím její nenávist k Audrey nijak nesouvisí.
Když mě pozvala, ani nevěděla, že jsme se rozvedli.
Počkat. Kdo že tak moc nesnáší moji sestru?
Moje kámoška. A Audrey, moje bývalá žena, není tvoje sestra.
Je nevlastní.
Vaši se vzali, když jsi končil střední, takže ten váš blízkej vztah je divnej.
Navíc tady ani nemusíš být. Bar vedeme my, ty jsi investor.
Zůstaň doma a okrádej Setha Greena o NFT.
- Já vím, o co jde. - Cože?
- S holkou se kámošit nejde. - To není pravda.
Celej film Když Harry potkal Sally dokazuje, že to jde.
To je špatnej příklad. Vezmou se.
- Spí spolu. Nejsou kámoši. - Jo. Má to být Když Harry ojel Sally.
Funguje to, jen když ta ženská není kočka. Tak.
To není pravda.
- To jsem neřekl. - Já souhlasím s Willem.
Kámoším se se svou tetou sexbombou.
- Hezky. - Vidíš.
Tvoji tetu znám a sexy fakt je.
- Fujky. - Jo, je to divný. No nic.
Takže fakt přijde?
Podle mě ne. Bydlí v Culver City. Má tři nebo devět dětí.
Nevím, ale bylo by to logisticky náročný. Zval jsem ji ze slušnosti.
Tak to má bezva figuru.
Myslím, že podle postavy nepoznáš, kolik má dětí.
Vezmi si třeba termití královnu.
Od pohledu bys nepoznal, že má tisíce potomků.
Asi už nebudeš obsluhovat, Omare.
BECKMANNOVA ŠKOLA
- Ahoj. - Ahoj.
Mami, nechoď se mnou.
- Cože? - Už nejsem malá.
Chodím do školky. Nemusíš tam se mnou.
Já vím, ale ráda tě doprovázím...
Zůstaň.
Tak jo.
Zapomněl jsem pití.
Jo!
Není to horší než džus.
Vidělas, co se stalo?
Maeve nechtěla, abych ji doprovodila.
- Vydrželo ti to dlouho. - Je to hrozně nečekaný.
Třináct let jsem matka na plný úvazek, a teď se se mnou nechtějí nechat vidět.
Já chci.
Myslela jsem, že se mi uleví, když nastoupí do školky.
Že budu mít čas pro sebe.
Dám si sprchu. Salát.
Salát by sis nedělala.
Teď na mě všichni koukají a ptají se: „Co provedeš se zbytkem života?“
Ne. Nikdo na nás nekouká. Jsme neviditelné.
Jsme ženy ve středním věku. Hele.
Dobré ráno, pánové. Jak bylo...
- Ne. - Máme krizi středního věku.
Takhle ji prožívají ženy.
Víš, co bys měla dělat?
- Neříkej to. - Prodávat na Etsy.
- Mám právnický titul. - Pořád zapomínám.
Víš, jak jsem se ozvala tomu starému kamarádovi?
Zeptal se, co dělám, a já mu ukázala fotku dětí.
- Mazec. - Viď?
Vzal nohy na ramena. A já se mu nedivím.
Je to takovej hipster, co vaří pivo a zajímá se o módu,
a já jsem taková...
Pořádá párty ve svém baru v umělecké čtvrti.
Tak tam půjdeme!
Cože? To ne. To není nic pro nás.
Třeba tam někoho potkám. Už jsem si pěkně dlouho nevrzla.
Zrovna tam chceš někoho potkat? Koho asi, v hospodě v centru?
- Shiu LaBeoufa. - Už zase? Pořád Shia LaBeouf?
No tak promiň. Prostě je mám ráda malý, vzteklý a šílený.
A víš, že je dobrej v posteli.
Víš to moc dobře.
No tak. Pojďme na tu párty. Co na tom? Možná bude naše poslední.
- To je fakt. - Jo.
Ahoj.
- Jé, ahoj! - Ahoj.
- Uvidíme se odpoledne. - Čau.
- Můžeme je okrást. Já jsem tu! - Jo! Ráda.
- Jsem tu. - Nevidíte mě?
- Copak tohle nevidíte? - Jsem tu. Nevidíte to?
Sluší mi to?
Vypadám, že jdu lovit zajíčky. Ale to je jen leopardí vzor.
- Nevypadám rozvedeně a zoufale? - Vypadáš skvěle.
Ty kráso! Všichni jsou tu ve věku Frances.
Bože. Ten chlápek má tričko a nemá kalhoty? To je teď in?
Mě se neptej. Já taky nic nevím.
Něco ti povím.
Možná nejsme mladý,
ale máme životní zkušenosti jako žádný z těch děcek!
To jo. Třeba víme, jak zavinout novorozeně.
- Jasně. - Viď?
Něco ti řeknu. Jsme důvěryhodnější než všichni tady.
- Důvěryhodnější! - Jo!
- Důvěryhodnější. - Důvěryhodnější.
Důvěry...
Pardon, že existuju.
Mám pocit, že to bude trapný. Já nevím.
Pojďme pryč.
- Pojďme někam jinam na sklenku vína. - Tak jo.
- Čau! - Ahoj!
Proboha, viděl mě. Ahoj!
Já tu nechci být.
- Ahoj! - Nazdar! Tys přišla.
- Jo. Gratuluju. - Rád tě vidím.
- Díky moc. Jo. - No jistě. To je Katie.
- Ahoj. - Katie, Will. Andy.
- Ahoj. - Katie.
- Sylvie. - Ahoj. Moc vám gratuluju.
- Je to úspěch. - Je to tu hustý. Moderní.
- Děkujeme. - Ano.
To jen díky tobě, Sylvie.
- Jasně. - Zajdu nám pro pití.
Nebudu se bránit, protože jsi mě pozvala ty.
Protlačím tě.
- Díky. - Jo.
- To je úžasný. Fakt jsi to zrealizoval. - Jo, je to super.
- Mám nápad na další podnik. - A jakej?
Jo. Vinná hospoda.
Vinná hospoda? Podnik, kde se podává víno a jídlo?
- Ano. - To je restaurace.
- Těch tu moc není, co? - To já jen tak.
Mohla bych sedět na židli a popíjet víno přímo tady.
- Pravda. - Tak...
Promiň, že tě přerušuju.
Přišla ta z LA Times, chceš s ní mluvit?
- Jasně. Hned jsem zpátky. - V pohodě.
To je skvělý! Vím, jak jste dřeli a...
Nevím, co si myslíš, že víš, ale ten rozvod je ještě čerstvej.
Tak si dávej bacha.
Tys na ni nadával stejně jako já,
a odstřihl jen mě. To je neférový a sexistický.
Ty feministický kecy si nech.
V tom kostýmku jak od Hillary Clinton si moc věříš.
- Ty jo. - Já si ty pravidla nevymýšlím.
Jenom je respektuju.
- Nevím, o čem mluvíš. Nedává to smysl. - Ale víš.
- Takže jo. - Ne.
Pardon. Takový taneček.
Pardon. To bylo divný. Gratuluju.
- Díky. - Prosím.
Tak jsem se u baru s někým seznámila.
Cože? Povídej!
Neslyšela jsem, co říkal.
- Ani slovo. Je tady hluk. - No jo. Velkej hluk.
A ani jsem ho moc neviděla.
Nemám brýle.
- Ale je skvělý zase pařit! - To je hezký.
No, podle mě bychom... Můžeme už jít.
- Nenuť mě. - Jo.
Jsem šíleně unavená.
Tak to se nepovedlo.
- No nevím. Cos čekala? - Nevím.
Je divný si s někým být blízká a najednou se tak odcizit.
Vaše přátelství se do téhle fáze života nehodí.
Mám za kámoše plno chlapů. Teda měla jsem.
- Dřív. - Jo, já taky.
Můj nejlepší kámoš na vejšce se jmenoval Oren.
- Jste v kontaktu? - Jo. Voláme si každej večer.
- No vidíš. - Jistěže ne! Co myslíš, že se stalo?
- Co? - Ne! Každej večer si nevoláme.
Seš normální?
Ožrali jsme se, vyspali se spolu a už spolu nepromluvili.
To mezi tebou a Willem za ty problémy nestojí.
Will už je minulost.
- Jako plísňáče. - Ty už se zas nosí.
- Nekecej. - Říkala to Frances. Jsou zpátky.
Sakra práce.
To snad... Zrovna jsem se jich zbavila.
- Klid. - Jak se opovažuješ?
Ty seš asi úplně vadná.
Ale ne. Bože, to je Audrey, ta jeho ex.
Šla jsi na rande do mýho baru? To má být v pohodě?
- Ta exmanželka? - Jo.
- Je sexy. Panebože. - Je prostě nádherná.
Máš všechno, co chceš.
Já mám jenom tenhle podnik!
A ty mi do baru přivedeš nácka?
- Odveď si ho. - Ale já jsem z Norska,
kde sociálně demokratická aliance ovládá parlament už řadu...
Nedělej, že máš rád židy.
Jak se opovažuješ?
Vím, že jste zvyklí okupovat cizí území, ale tohle je můj bar!
- Můj podnik! Po rozvodu připadl mně! - Není tvůj. Je mýho bratra.
Je nevlastní.
Proč se na to tak upínáš? Je to divný.
Ten váš blízkej vztah je divnej. Podle mě je!
A on mimochodem není jedinej vlastník.
Mně patří 24,5 %!
A ty si sem přivedeš asistenta Leni Riefenstahlový!
Ale ne, Wille. Ach jo. Je nepříčetnej. To je hrůza.
Mě to baví.
- Má úžasný boty. - Bože, a ten top.
Dobře, byla chyba ho sem vodit, ale měl by ses uklidnit.
- Já se uklidňovat nebudu. - Brzdi.
Tady si můžu vyvádět, jak chci! Naopak ještě přidám!
- To udělám. Táhněte zpátky do bunkru. - Pojď.
Auf Wiedersehen.
To bylo neprofesionální.
Nekecej! Myslíš, že jsem spokojenej?
- Naprosto. - Já vím!
To je... Musím tu zůstat.
To ne.
O nic nejde. Vypadá hrozně smutně.
Mně je to fuk. Uvidíme se ráno na shromáždění.
- V 8:15. - Dobře.
- Tak jo. - Ježíšikriste. Je čtvrt na jedenáct.
Jo, proto jdu domů.
Tak jo.
- Nazdar, kamaráde. - Ahoj.
Dobrý?
Ne. Musím pryč. Nezajdeme na drink někam jinam?
- Jasně. - Fajn.
Myslela jsem, že jste se rozešli v dobrým. Moc to tak nevypadalo.
Řekneš mi, co se stalo? Proč jste se rozešli a...
Ona si prostě začala myslet,
že nejsem dost ambiciózní a vážnej.
A že moc piju.
- Což je tvoje práce. - Doslova.
Teď taky pracuju. Dělám přesčas, rozumíš.
A pak tak nějak prorazila jako obchodnice s uměním
a na mě začala shlížet jako na lúzra.
Tak jsem udělal, co bylo dospělý a zodpovědný,
a užil si jednorázovku.
- Takže jsi hrdina ty. - Vycházím z toho dobře, co?
Vyhrál jsem.
- Na celé čáře. - Jo.
No, tady je taky dost hezkých děvčat.
- Třeba potřebuješ někoho jinýho. - To asi nepotřebuju.
Nemyslím životní partnerku, ale někoho, s kým si trochu užiješ.
Můžu to zase jednou zkusit.
Opráším svoje dovednosti a budu ti dělat dohazovačku.
- Nemusíš. Jsi opilá? Kolik jsi toho měla? - Dvě piva, takže jsem.
V tomhle baru se neseznamuje. Tady se zapíjí trable.
Kam jdeš?
Zdravím, dámy.
Tamten má hodně tetování. Koukám, že ty taky.
- Jo. - Co znamená tohle?
To je na počest mýho zavražděnýho přítele.
Můžu se zeptat, co se stalo? Neznám nikoho, kdo...
No, ubodali ho.
Tak díky, rád jsem vás poznal.
- Moc mě těšilo. - Pojď.
Na zdraví. Nashle.
- Promiň. - Ježíši.
Vypadala moc mile, ale měla těžkej život.
Myslíš? Ale kdybych s ní chodil a umřel, aspoň by mě uctila tetováním.
Nemůžu teď s nikým chodit. Je to ponižující. Je mi 40.
Jenom z té představy mě popadá panika.
Hele. Koukni se na něj. Na toho fešáka.
Pamatuješ si na něj? Co? Byl to král všech prcířů!
To už se neříká.
Promiň, byl to císař všech prcířů.
Prezident prcířů. Frndí taťka.
- Teď vážně. - Ne.
Koukni, jak jsem mladej a mužnej.
A skoro se zdá, že můj look uceluje
jen tenhle úžasnej zlatej přívěšek chaj.
- Bože, a je to tady. - Můj krásnej chaj.
To nejlepší, co se mi stalo.
Když o tom tak přemýšlím, šlo to se mnou z kopce
od chvíle, kdy někdo můj přívěšek chaj vyhodil.
Za to, že jsem ho vyhodila, se omlouvat nebudu.
Chlapi zlato nenosí.
Byl ošklivej.
- To řekni Melu Gibsonovi. - Přesně.
Musíš mu to říct ty, protože on s židy nemluví.
- Tak jo. Končím. Jdeme. - Kam?
Seženu ti novej přívěšek chaj.
- Chaj? - Přívěšek chaj.
Nevím, jestli tu jsou nějaký nonstop židovský obchody,
- ale něco najdeme. - Pojď, Mele.
Díky, rád jsem tě viděl.
ZASTAVÁRNA
Tak jdeme.
- Dobrý večer. Zdravím. - Zdravím. Rádi bychom dovnitř.
- Jo. - Pojďte.
- Dobrej. - Dobrej.
- Sháníte kytaru? - Ne.
Tahle patřila Micku Jaggerovi.
Cože? Kolik stojí?
Tisícovku.
To je za Jaggerovu kytaru dost dobrá nabídka.
Můžeme ji pak prodat a vydělat na tom.
- Není jeho. - Jen mě to tak napadlo.
- Možná je nějakýho Ricka Jaggera. - Už mám zájemce.
To je dobrý.
Co blbneš?
Hele. To chci.
Psa?
Ne, to „W“, co mu visí na obojku. Will. Já jsem Will. Znamená to Will.
To je mincovní stříbro. Padesát doláčů.
- Ty jo. - Padesát.
- Mincovní stříbro? Opravdu? - Mincovní stříbro za 50 dolarů.
Tak jo.
- To je něco! To berem. - Dobře. Prodáno.
Děkuju.
Tak si to vemte.
- Prosím? - Já Rváčovi nic brát nebudu.
Aha, no dobře. Děkujeme. Chci zpátky svoje peníze.
PENÍZE NEVRACÍME
No tak, teď jste si ty peníze vzal. Teď.
Hej.
- To zvládneme. - Já mu to nemůžu vzít...
Jsem vdaná žena. Mám tři děti.
Nemůžu se nechat napadnout dobrmanem.
- Proč jsi dneska přišla? - Chtěla jsem tě vidět.
Ne. Proto jsi nepřišla. Chtěla ses pobavit.
- To jo. - Tak se pojď bavit.
- Pojď. - Jo.
- Jako máma bez ucha budeš hustá. - Prosím... Ne. No tak.
Ty ho uklidni, já se k němu přiblížím.
- Jak? Co mám... - Já nevím.
Kolo, kolo mlýnský, za čtyři rýnský...
Teď je to jak v hororu.
- Kolo... - To nepomáhá. Zkus něco jinýho.
Ahoj, holčičko. Ahojky. Já za to zaplatil.
Zůstaň. Děkuju.
Dobře.
Běž!
Jo.
- Běžte! - Dobře, běž.
- Jo! Stálo to za to! - Bože můj, máme to! Jo!
- Bože. - Jo!
- Chceš trávovýho gumídka? - Jo! To teda jo.
- Pojď. - Děkuju.
- Docela dobrý hranolky, co? - Dobrý.
Moc dobrý.
Zapomněl jsem, jaká jsi, když jsi sjetá.
- Zas tak sjetá nejsem. - Zas tak ne.
Jaký je být šťastně vdaná? Je to fajn?
- Dobrý. - Dobrý?
Charlie je dokonalej.
Je úžasnej. A je čím dál šťastnější.
Je čím dál šťastnější.
- To je zlej sen. - Jako...
- Přišla jeho chvíle. - Přišla jeho chvíle.
- Užívá si dospělost. - Užívá si dospělost.
- Je to moc dobrej táta. - Je to moc dobrej táta.
Tomu jsem nerozuměl.
U něj to vypadá hrozně jednoduše.
Já jsem vedle něj úplný nemehlo.
Ty? Ty a nemehlo?
Ty?
To není možný.
Každopádně sis za výstřih dala ubrousek. Přijala jsi preventivní opatření.
A jak vám to klape... v ložnici?
- Jedna věc je na tom sexu taková... - No to se podívejme.
O co jde? Sex je dobrej? Špatnej? Je ho málo?
Ne. Jenom je trochu časově náročnej.
Časově náročnej sex.
- Kolik času zabere? - Půl hodiny.
- Půl hodiny? - Jo.
To je jak Taková moderní rodinka plus reklamy.
Kdybych to vydržel já, slavil bych.
- Je to moc dlouhý. - To je fakt. Přesně. „Zabal to.“
- „Co děláme?“ - „Zabal to.“
Řeknu ti tajemství.
Byl jsem s jednou slečnou a dělali jsme to.
Byl jsem opilej, takže mi to nešlo.
A ona něco udělala. Praštila mě do zad,
do beder, někam pod ledviny.
Nevím, co to udělalo. Zmáčklo to nějakej stříkací spínač
a okamžitě jsem se udělal.
- To jako fakt? - Jo.
- Ukaž. Kde máš to tlačítko? - Tlačítko na orgáč?
Tady někde. Myslím.
- V téhle oblasti. - Aha.
Nechci, aby se něco stalo.
- Neboj. To je nechutný. - Mě to nezajímá.
- Vzdělávám tě. - Já nechci...
Nelichoť si. No tak.
Prašť mě.
Dobře, jdu na to.
No vidíš.
Akorát že jsi trefila spínač prdů.
- Spínač prdů? - Jo.
Je hned vedle, tak musíš opatrně.
Fajn. Co chceš dělat dál? Pojď na korejský barbecue.
To ne. Už půjdu domů.
Cože? No tak. Já myslel, že v tom jsi se mnou.
- Ale jsem. Jsem v tom s tebou. - Mám depku. Potřebuju tě. Nechoď.
Mám toho zítra moc a všechno začíná brzo ráno.
Falešná kámoška.
- Falešná? - Jo.
- Jak jsem to zjistila, ozvala jsem se. - Počkat, cože?
Jak jsem to zjistila o tobě a Audrey.
- Nejsem falešná. - Tak proto ses ozvala?
Jo, no, ozvala jsem se, abych se omluvila, což se stalo.
To bylo z lítosti? Tys věděla, že jsme se rozvedli?
A co by na tom bylo špatnýho?
Jsi můj kamarád, dozvěděla jsem se to a ozvala se ti. Měla jsem starost.
Jasně.
Tak to probereme, jo?
Tys naše kamarádství zahodila, protože se ti nelíbila moje snoubenka.
Pak ses doslechla, že se rozvádíme, a tak sis přišla honit triko.
Můj názor se nezměnil.
Byla pro tebe hrozná. Vidíš, co se stalo.
Jenže já byl zamilovanej a chtěl jsem tvoji podporu. Nic víc.
A já byla upřímná. Mám tě ráda. Tys to nechtěl slyšet, tak jsi to ukončil.
Ukončil jsem to proto, že nejde kámošit s někým, kdo nesnáší tvoji ženu.
Nechceš, aby kamarádi byli upřímní?
- Ne, když je to špatný. - Andy ji neměl v lásce,
a na něj ses nenaštval, ne? Jak to?
S chlapem je to něco jinýho než s ženskou.
- Chlapi jsou... - S tím jdi do hajzlu.
- Berou to v klidu. - Ale hovno.
To je k smíchu. Je to hovadina a uráží mě to.
Je to tak. Chlapi jsou v klidu.
- Nesmysl. - Co dodat?
Hrozně v klidu. Kdo rozpoutává války? Chlapi.
Myslíš, že byl George W. Bush v klidu, když vtrhl do Iráku?
Znáš Marii Stuartovnu?
Tak mi o ní pověz jedinou věc.
Říká se jí Krvavá Marie. Ta asi v klidu nebyla.
Margaret Thatcherová byla svině.
Cara Delevingne je nejspíš úplně v hajzlu.
- Víš? - Tak se měj.
- Měj se. Hezký večer. - Jo.
- Buď sama sebou. - No jo.
A tohle gesto je 20 let pasé.
Tohle taky.
To se povedlo.
- Čau. Naser si. - Jo, naser si.
Dobrý večer, pane. Děkuji mockrát.
Co teď budu dělat?
- Ahoj. - Ahoj, lásko.
Jaký to bylo?
Pořád to samý. Jenom drama.
Voníš po hranolcích.
Jo, byli jsme v Denny’s.
Bylo mi smutno.
Mně taky.
Ahoj.
- Ahoj. - Ahoj.
Jo.
Co kdybychom dneska nespěchali?
Co to bylo?
Promiň, chytla mě křeč do ruky. Promiň.
Ježíši, fakt to bolelo, ty siláku.
Promiň, já...
Dobrý?
Ne. Teď už to asi nepůjde.
- Jo, to chápu. - Jo.
Tak jo.
- Promiň. - To nic.
- Necháme to na jindy. - Jo.
Dobrou.
Rána pěstí nezabrala, debile.
- Tys to zkusila? - Ne asi.
Já si to vymyslel.
- Jsi lhář. - Jo.
To si odskáčeš. Ani nevíš jak.
Jen do toho.
Co teď děláš?
Kupuju samolepky Garbage Pail Kids.
- Nějaký dobrý? - Mám Adama v bezvadným stavu.
Ale mě to nezajímá.
Co děláš ty? Sháníš pátý džíny s vysokým pasem?
Neser. A jo. Jak to víš?
- Zajdeme zas někam? - Jo, třeba za pět let?
Platí. Akorát v úterky doma míváš mámu.
Díky, že o ní píšeš slušně. S úctou.
Je to opravdická domina, ta úctu vyžaduje.
To tak. Chodí za kačenkama a do kostela.
- To zní hezky. - Je to hezký.
Překlad titulků: Kristina Himmerová