‫- אדגר -‬
‫ארבעים ושמונה שעות עברו‬ ‫מאז שאדגר אנדרסון נראה לאחרונה‬
‫בסביבות 8:00 בבוקר, בדרכו לבית הספר.‬
‫אנחנו קוראים לכל מי שיש לו מידע,‬ ‫גם אם נראה זניח, בבקשה, צרו איתנו קשר.‬
‫תתקשרו, ותעזרו לנו להחזיר את אדגר הביתה.‬
‫המפקח.‬
‫גרג.‬
‫לתת לו ללכת לבית הספר כשהוא רק בכיתה ד',‬
‫זו החלטה שאתם מתחרטים עליה?‬
‫בוא לא נסטה מהנושא, גרג.‬
‫רב-ניצב!‬ ‫-מרי.‬
‫ראינו בשנה האחרונה זינוק‬ ‫של 4.7 אחוזים בפשעים אלימים וברצח.‬
‫אתה מייחס גם את זה לסטטיסטיקה?‬
‫אני רק מצטטת כאן את התקשורת.‬
‫אנחנו לא מייחסים את זה‬ ‫לשום דבר. בהחלט לא לרצח.‬
‫דרך אגב, מרי, את התקשורת.‬
‫מה לגבי מרלון רושל?‬
‫כשילד נוסף נעלם ברחוב שלנו,‬
‫אין ספק שהעירייה צריכה‬ ‫לפנות יותר מאשר רק אשפה.‬
‫יש לכם חשוד?‬
‫אנחנו עובדים על זה.‬ ‫אנחנו מבקשים מהציבור לגלות ערנות.‬
‫זה עשוי להיות שכן, או חבר.‬ ‫אנחנו לא שוללים שום דבר.‬
‫אנחנו צריכים לתת לילדים האלה‬ ‫לחזור לבית הספר ולהתחיל ביומם.‬
‫אבל לפני שנעשה את זה,‬
‫אני רוצה לתת להורים של אדגר‬
‫לומר כמה מילים.‬
‫אדגר, אם אתה צופה בזה...‬
‫אני מצטער, חבר.‬
‫פשוט תחזור הביתה, בסדר?‬
‫תוכיח לכל הגבירות והאדונים‬ ‫מהתקשורת שאתה לא מת.‬
‫אלוהים.‬
‫לא! תתרחק!‬
‫בסדר, חברים. סיימנו.‬
‫אם יהיו התפתחויות, נודיע לכם.‬
‫תודה רבה.‬
‫גופה או חשוד.‬
‫שניהם, ואולי תצליח לשמור על המשרה שלך.‬
‫- אריק -‬
‫- ילד נעדר -‬
‫- חושב עליך אדגר -‬
‫תודה.‬ ‫-אוכל לעזור במשהו?‬
‫תוכל לקחת את אלה?‬ ‫-כמובן.‬
‫- יום טוב סאנשיין -‬
‫אתה זוכר את סבסטיאן מהכיתה שלי?‬
‫היי, גבר. אני ממש מצטער.‬
‫כן, מה משמעות הביטוי הזה בכלל?‬ ‫אני כבר לא יודע.‬
‫איך אתה מכיר את אשתי?‬ ‫-היא הייתה המורה שלי.‬
‫וינסנט, מה הבעיה שלך?‬
‫בחייך, קאסי. מה...‬ ‫-אני כל כך מצטערת, סבסטיאן.‬
‫זה בסדר. אני פשוט...‬
‫כן.‬ ‫-אוקיי, עלונים...‬
‫אולי תפזר מברודוויי עד לשדרה התשיעית?‬ ‫-לא, אני צריך ללכת לעבודה.‬
‫מה?‬ ‫-יש לי תוכנית, בסדר?‬
‫אני צריך שהבובה של אדגר תשתתף במופע.‬
‫מצאו את החולצה שלו, וינסנט.‬
‫חולצה קרועה ומכוסה בדם.‬ ‫-אני יודע.‬
‫מה אם הוא מת?‬
‫מה אם חטפו אותו?‬ ‫-תפסיקי. אל תגידי את זה!‬
‫הוא לא מת.‬
‫אני אמצא אותו.‬
‫אימא שלך הציעה פרס.‬
‫עשרים וחמישה אלף דולר.‬
‫הם מנסים לעזור.‬ ‫-זה לא יקרה.‬
‫יותר סביר שכסף יחזיר אותו‬ ‫מאשר בובה מזוינת.‬
‫וינסנט!‬
‫למה אמרת שם, "אני מצטער"?‬
‫"אני מצטער, חבר."‬
‫זה סתם משהו שאומרים.‬
‫כן, פישלת.‬
‫לך מכאן.‬
‫הוא אוהב את בית הספר?‬
‫אדגר?‬
‫הוא אהב...‬
‫הוא אוהב לצייר.‬
‫הוא לא מאוד חברתי. זה לא יוצא דופן.‬
‫בן יחיד.‬
‫הוא בורח ממנו, לא אליו... אל הבית.‬
‫ההורים רבים.‬
‫שני אלה יורים אש.‬
‫אתה מלמד את הילדים,‬ ‫ומקווה שחלק מזה יגיע הביתה.‬
‫ראית את אדגר עם מישהו חוץ מההורים שלו?‬
‫לרוב אימא שלו אוספת אותו. לפעמים אבא שלו.‬
‫אז מי הבחור הזה?‬
‫אנחנו מתחילים, גברת ראיין.‬
‫אני מצטערת.‬
‫יש עכשיו טקס חלוקת פרסים. פעם בסמסטר.‬
‫זה מרצה את האימהות.‬
‫תודה לך.‬
‫אלוהים אדירים. יש לו ילד, ועוד אחד בדרך?‬
‫אוקיי. בסדר, נתראה מאוחר יותר הערב.‬
‫כן. לגמרי.‬ ‫-בסדר.‬
‫מה זה היה?‬
‫קנדי. השוטר שניסית לעצור?‬
‫הוא מת בתאונת פגע וברח אתמול בלילה.‬
‫שיט.‬ ‫-כן.‬
‫השאיר אלמנה וילד, ועוד אחד בדרך.‬
‫כמה מהחבר'ה יתאספו וירימו כוסית לזכרו.‬
‫אולי כדאי שתשמור על פרופיל נמוך.‬
‫בטח איזה תלמיד קולג' שיכור.‬ ‫גנב את המכונית של אבא שלו, נהג מהר מדי.‬
‫הוא נראה די עצבני ב"דה לוקס".‬
‫כל הזמן דיבר על משהו שקשור לשמונה.‬
‫הנחתי לזה, אבל כשהאזנתי לקלטת,‬ ‫הוא בהחלט נשמע נסער בנוגע ל...‬
‫היי. איזו קלטת?‬
‫נשאת עליך מכשיר הקלטה, מייקי?‬
‫קנדי אמר שמונה. מי זה שמונה, לעזאזל?‬
‫לכל הרוחות, מייקי.‬ ‫האובססיה הזאת ל"דה לוקס"...‬
‫קריפ...‬
‫כלומר, אתה חייב לרסן אותה. אתה מבזבז זמן.‬
‫סגרנו את העסק הזה בפשיטה על "הסיירה".‬
‫מה לעזאזל? שמונה? למי אכפת?‬
‫קנדי סתם דיבר שטויות.‬
‫תמצא לי את המשוגעים,‬ ‫את המוזרים, את הקווירים.‬
‫ארבעים ושמונה שעות?‬
‫הילד המסכן מת, או שמחזיקים בו איפשהו.‬
‫בוא נשים קץ לייסורי האם, בסדר?‬
‫תשיג לי כיווני חקירה.‬
‫וינסנט, לא ציפינו לך היום.‬ ‫הם בדיוק מנסים את הבובה החדשה.‬
‫כן.‬ ‫-מאש אומר...‬
‫היי, זר. אתה בסדר?‬
‫וינסנט כאן.‬
‫מה...‬
‫היי.‬
‫מה אעשה בבית?‬
‫פשוט תעמידו פנים שאני לא כאן.‬ ‫בבקשה תמשיכו במה שעשיתם.‬
‫אוקיי.‬
‫כן. קדימה, תמשיכו.‬
‫מאק החפרפרת אומר...‬
‫איבדתי את דרכי.‬
‫פניתי ימינה ואז שמאלה.‬
‫הבנתי. מאק החפרפרת.‬
‫אז זאת חפרפרת סקוטית.‬
‫למה?‬
‫המנהלים לא מפסיקים לדחוף לנו‬
‫שבממוצע, רק תשעה אחוזים מהילדים בניו יורק‬
‫נהנים מסוג כלשהו של מרחב בחוץ.‬
‫אבל יש עולם שאנחנו לא רואים.‬
‫רואים אותם עולים‬
‫מהביוב.‬
‫עולם קסום‬
‫שמאק קורא לו בית.‬
‫באג ומאש רוצים ללכת איתו.‬ ‫-נכון.‬
‫אבל מאק אומר...‬ ‫-אתה ראש-סמרטוט.‬
‫למה לעזאזל שתרצה להיתקע בכל החרא והלכלוך?‬
‫ברח, ילד, ברח.‬
‫כי רק בחשכה אפשר לראות את הכוכבים.‬
‫איך רואים את הכוכבים אם תקועים בביוב?‬
‫בחייך.‬
‫מצטער. מאק הוא בעיה שדורשת מדבירים.‬
‫אנחנו לא מציגים מכרסמים וביוב.‬ ‫אנחנו מציגים פארקים וקווי רקיע.‬
‫אני בעד בובה חדשה.‬
‫אבל לכל הרוחות, מה זה, לעזאזל?‬
‫אתה גועלי, וינסנט. לפחות הוא מנסה.‬
‫אוקיי. בואו נצא להפסקה.‬
‫כן, ורוניקה, תשתקי קצת.‬
‫לא, ברצינות. בחייך. את טובה מזה.‬
‫לבעוט באדם כשהוא על הקרשים.‬ ‫-אין צורך.‬
‫כל העיתונים, מ"הפוסט"‬ ‫ועד "הניו יורק טיימס", קוטלים אותך‬
‫כי נתת לילד בן תשע ללכת לבד לבית הספר.‬
‫הנה היא. זאת הבחורה שלי.‬
‫בבקשה.‬
‫בבקשה, חבר'ה.‬ ‫-כן.‬
‫אני יודע שזה חרא. מה אתה...‬ ‫זה חרא. מה אתה רוצה ממני?‬
‫יש לך משהו טוב יותר?‬
‫אולי.‬
‫כן?‬
‫רוני לא התכוונה לזה.‬ ‫-היא כן.‬
‫פאק.‬
‫אוי, חבר.‬
‫יש חדשות או...‬
‫תן לי חמש דקות.‬
‫אני כבר חוזר.‬
‫אוי, וינסנט.‬
‫שתוק!‬
‫מבחינה טכנית, אם היית רוצה להיפטר ממני,‬
‫כבר היית עושה את זה.‬
‫ספנס, צילומי המצלמות‬ ‫במעגל סגור. אני עדיין מחכה.‬
‫עברו יומיים. אני יודע‬ ‫שזה לוקח זמן, אבל בבקשה.‬
‫עדת הראייה האחרונה זו אישה‬ ‫שחושבת שהיא ראתה אותו ליד ביה"ס.‬
‫מייקי, הנה אתה. מהארכיון שלפו עוד תיקים.‬
‫בעלי עבר פלילי,‬ ‫במרחק חמישה רחובות מדירת הילד.‬
‫חלקם ישנים מאוד. יש כאן לא מעט.‬
‫תודה.‬
‫אני אברר לגבי המצלמה‬ ‫מחוץ לדירה של משפחת אנדרסון.‬
‫שלום, יחידת נעדרים 27.‬
‫כן.‬
‫בסדר, תוכל לחזור על זה, בבקשה?‬
‫אני מעריכה את זה.‬ ‫בהקדם האפשרי. תודה, דוני.‬
‫שיט.‬
‫- ג'ורג' לאבט -‬
‫אם הצפת שוב את מספר ארבע,‬ ‫מר פרטרידג', אתה משלם את החשבון הארור.‬
‫אני לא אצבע מחדש ואתקין שטיח בכל פעם שאתה...‬
‫מר לאבט? הבלש מייקל לדרויט. אפשר להיכנס?‬
‫המקום מבולגן. טיגנתי ביצים.‬
‫אנחנו רק רוצים להעיף מבט, מר לאבט.‬
‫מה הדלת הזאת? תבדוק לאן זה הולך.‬
‫יש לך מפתח?‬ ‫-זה רק חדר הדוודים.‬
‫תפתח את הדלת, מר לאבט.‬
‫יש שם רק זבל ומיטות מתקפלות. בבקשה.‬
‫אתה קורא מגזין לילדים?‬
‫כן, אני אוהב תשבצים.‬
‫לדרויט, לכאן.‬
‫כאן.‬
‫לא.‬
‫תחזור למטה. למטה.‬
‫זו קופסת מיץ?‬
‫תפתחו את השער.‬ ‫אני רוצה חיפוש כאן למטה, עכשיו.‬
‫היי. אדגר אנדרסון. הוא נעדר יומיים.‬
‫בבקשה, גברתי. הבן שלי. תודה.‬ ‫אדוני, בבקשה. הבן שלי.‬
‫ילד קטן, נעדר כבר יומיים. אדגר אנדרסון.‬
‫אדוני, ראית את...‬ ‫-זוזי מהדרך, גברת!‬
‫אלוהים. העיר המזוינת הזאת.‬
‫היכן שחלומות נוצרים. ילד חמוד.‬
‫- תבטחו בישו -‬
‫מה קורה, בוס?‬ ‫-איחרת.‬
‫המשטרה אומרת שהם עושים משהו.‬
‫אני לא יודע מה הם באמת עושים. זה פשוט...‬
‫סיימת עם זה?‬
‫אני מנסה לדבר. קח.‬
‫משטרת ניו יורק חסרת תועלת.‬
‫"הבן של סאם"‬ ‫הוא רק קצה הקרחון המזוין, ידידי,‬
‫אז אני לוקח את העניינים לידיי.‬
‫זאת הבובה החדשה. זה בשביל הילד.‬
‫אנחנו מסדרים מחדש‬ ‫את כיסאות הנוח בטיטניק, בסדר?‬
‫כלומר, ג'רי כבר ייעד‬ ‫את כל תקציב הסתיו ל"הקטור ודבורי הדבש".‬
‫לעזאזל, לני. הקטור ודבורת הדבש המזוינת?‬
‫כן.‬ ‫-החובבנים האלה.‬
‫אמרתי לך. לא הזהרתי שוב ושוב‬ ‫שהם חגים סביבנו, מתגנבים, מריחים דם?‬
‫לעזאזל, בנאדם. אוקיי.‬
‫טוב, דבר עם ג'רי על העבודה שאני עשיתי.‬
‫דברי איתו על זה. בסדר? על זה.‬
‫לא על החרא המאותגר אופטית שג'קסון מקדם.‬
‫זה. דבר איתו על זה.‬
‫מה זה, לעזאזל?‬
‫זה... זה כאוס.‬
‫אלה רק רישומים. זה...‬
‫אני צריך בובה. אני צריך...‬
‫הדבר היחיד שעובד כאן‬ ‫הוא הפה ההרסני שלך, ויני.‬
‫אני לא יודע איך אתה עושה את זה.‬ ‫איך למרות כל מה שקורה בחייך,‬
‫אתה עדיין מקשה על אנשים‬ ‫למצוא אהדה אנושית בסיסית כלפיך?‬
‫אין לי תוכנית.‬ ‫אין לי את הבובנאי הראשי שלי.‬
‫אין לי... אין לי כלום! טוב?‬
‫ואתה בא לכאן ואומר לי את המובן מאליו.‬
‫אני צריך פתרונות.‬
‫הכנתי לו פרנץ' טוסט.‬
‫מה?‬
‫הוא לא רצה אותו.‬
‫הכנתי לו פרנץ' טוסט...‬
‫בבוקר שבו...‬
‫אתה יודע, בבוקר...‬
‫זה רעיון של אדגר.‬
‫ואני רוצה להפוך אותו לאמיתי,‬
‫כי אם נצליח להעלות אותו לתוכנית,‬
‫אולי הילד יראה אותו,‬
‫ואולי הוא יחזור הביתה.‬
‫אוקיי.‬ ‫-אתה בא למסיבה?‬
‫עשרים וחמש שנים‬ ‫של יצירת טלוויזיה נהדרת. זו סיבה למסיבה.‬
‫היי, ג'רי, חבר.‬
‫נוכל לדבר בבקשה?‬
‫אני ארד אליך.‬
‫ראית את הילד הזה? הבן שלי נעדר.‬
‫גברתי. אדוני.‬ ‫גברתי, ראית את הילד הקטן הזה?‬
‫הבן שלי נעדר.‬
‫תודה רבה.‬
‫היי, ראית את הילד הקטן הזה?‬ ‫את יכולה להעיף מבט?‬
‫תודה. אני מעריכה את זה. אדוני?‬
‫אדגר!‬
‫מצטערת, תסלחו לי. מצטערת, תסלחו לי. אדגר!‬
‫מצטערת, תסלחו לי. אדגר! תסלחו לי.‬
‫אדגר! תסלחו לי.‬
‫היי, תיזהרי!‬ ‫-היי!‬
‫הוא כאן!‬
‫למה את לובשת את הז'קט של בני?‬
‫תתרחקי ממני, גברת.‬
‫שרת שעובד בדירתו של אדגר אנדרסון בן התשע‬
‫נעצר בעקבות היעלמותו של הילד.‬
‫מר ג'ורג' לאבט נעצר בשעות הבוקר המאוחרות...‬
‫לא, אנחנו... אנחנו חייבים לו את זה.‬
‫הוא לא אמור להיות בעבודה, בסדר?‬
‫כן. אז תן לו להציג את ההצעה‬ ‫כדי שנוכל להניח את ההנחה הזאת.‬
‫בחייך.‬
‫כנראה. אבל הוא עושה את זה...‬
‫יש כאן רעיון מדהים. זאת לא חובתנו לתוכנית?‬
‫וינסנט.‬ ‫-ג'רי.‬
‫אני... משתתף בצערך.‬
‫למה? הוא עוד לא מת.‬
‫תניח לבנאדם. הוא לא איבד את הילד שלך.‬
‫תסתום. ‬
‫לני סיפר לי שאתה עובד על בובה חדשה.‬
‫כן, זה נכון.‬
‫כן.‬
‫יש לו שם?‬
‫כן.‬
‫אריק.‬ ‫-ויהי אור.‬
‫אריק?‬
‫כן.‬
‫הוא יפוצץ את הקטור‬ ‫ואת החלום הרטוב שלו על דבורת הדבש, גלוריה,‬
‫וגן החרא העלוב שלה, לאלפי חתיכות,‬
‫וידחוף אותנו דרך מסך הטלוויזיה המזוין...‬
‫וינסנט, אתה לא צריך להיות כאן.‬ ‫-ג'רי.‬
‫מן הראוי שנשמע את הרעיון שלו.‬
‫כי כולם כאן תומכים בו,‬ ‫ואני מרגיש שווינסנט עלה על משהו.‬
‫אוקיי. ביום שישי.‬
‫בשעה 14:00. אני אכנס את הצוות.‬
‫תצטיין.‬
‫אצטיין.‬
‫כן.‬
‫יום שישי, 14:00. תצטיין.‬
‫תודה, לני.‬ ‫-אל תפשל.‬
‫אתה חבר. את חבר ממש טוב.‬
‫תמיד.‬
‫לקחת את הבן שלי?‬
‫תמיד חיבבת אותו.‬
‫לני. חזרה אחרונה. חמש דקות.‬
‫אוקיי.‬
‫הלו?‬
‫וינסנט.‬
‫זאת המשטרה.‬
‫לארי.‬ ‫-תיעוד מצלמות במעגל סגור אצלך עד סוף היום.‬
‫הרגע הגיעו תוצאות זיהוי פלילי‬ ‫על החולצה. סוג דם או חיובי.‬
‫תבדקי מול התיק הרפואי של הילד?‬
‫ותשיגי לי הכול על ג'ורג' לאבט.‬ ‫תבדקי אם הוא עבר אבחון פסיכיאטרי.‬
‫תקראי לי כשגברת קלארק תגיע,‬ ‫וגם הזוג אנדרסון.‬
‫היא כבר כאן, דורשת לדבר עם הלקוח שלה.‬
‫ואיזה ויליאם התקשר. אמר שאתה יודע מי הוא.‬
‫גברת קלארק.‬
‫אז אתה מוכן לתת למשטרת ניו יורק‬ ‫להפליל עוד גבר שחור?‬
‫תענוג, כמו תמיד. יש לו תיק על אונס קטינה.‬
‫אישום שבוטל בערעור‬ ‫לפני תשע שנים, הבלש לדרויט.‬
‫הוא גר ארבע קומות מתחת למשפחת אנדרסון.‬
‫הוא היה האחרון‬ ‫שראה את הילד בבוקר שבו הוא נעלם.‬
‫איזה בלש אהיה אם לא אביא אותו לתשאול?‬
‫אני עושה כמיטב יכולתי.‬
‫תתאמץ יותר, כי הכי טוב שלך לא טוב מספיק.‬
‫איפה גדלת, לדרויט?‬ ‫-הלס קיצ'ן.‬
‫והגעת לכאן? יותר בטוח לך בבית.‬
‫רוצה לדעת איך לאיית גזענים?‬
‫"משטרת ניו יורק".‬
‫אחרייך.‬
‫תודה.‬
‫די כבר.‬
‫- ראיות -‬
‫אתה מזהה את זה, מר לאבט?‬
‫מצאנו את זה במרתף הדירה שלך.‬
‫מה זה עשה שם?‬ ‫-מרשי לא חייב לענות.‬
‫נראה שזה שייך לאדגר אנדרסון.‬
‫נתת לאדגר לבוא לדירה שלך, מר לאבט?‬
‫כן.‬
‫למה אדגר היה בדירה שלך?‬ ‫-הוא אהב לצייר.‬
‫על הקיר?‬
‫יש שם רק עכבישים ועובש, אז למה לא?‬
‫הוא אהב להתחבא בחשכה. הוא הרגיש בטוח ככה.‬
‫אתה נותן להרבה ילדים לבוא לדירה שלך...‬
‫לא, אני לא!‬
‫שוב, מרשי לא חייב לענות.‬
‫אז למה אדגר היה בדירה שלך?‬ ‫-הוא לא אהב את הריבים שלהם.‬
‫את הריבים של מי?‬ ‫-של אימא ואבא שלו.‬
‫הוא שמע אותם רבים באותו בוקר?‬
‫הם רבים כל הזמן.‬
‫ספציפית באותו בוקר.‬ ‫-הבוקר ההוא לא היה שונה.‬
‫תסתכל במשהו אחר.‬
‫מצאנו את החולצה של אדגר. אתה מזהה אותה?‬
‫תסתכל טוב.‬
‫יש עליה דם.‬
‫אתה יודע איפה אדגר, מר לאבט?‬
‫תסתכל עליי.‬
‫אתה יודע איפה אדגר?‬
‫ריצית מאסר.‬
‫בוטל בערעור.‬
‫כיפרתי על מעשיי.‬ ‫-רק אשמים צריכים לכפר.‬
‫אתה אשם, מר לאבט?‬ ‫-הבלש לדרויט.‬
‫אני דורשת לשוחח בפרטיות עם מרשי.‬
‫מר לאבט, אתה יכול לאשר‬ ‫את סוג הדם שלך? בבקשה.‬
‫סוג דם או.‬
‫הסוג הכי נפוץ שיש.‬
‫מר וגברת אנדרסון?‬
‫הוא אצלו? אדגר אצלו?‬
‫זה לא ג'ורג'. הוא לעולם לא יעשה כלום.‬
‫אתה לא יכול לדעת. תפסיק להגיד את זה.‬
‫נו באמת, קאסי.‬
‫ערכנו חיפוש בדירה של מר לאבט.‬
‫מצאנו ראיות לציורי ילדים‬ ‫במרתף שלו וקופסת מיץ.‬
‫מישהו מכם מזהה את זה?‬
‫כן.‬ ‫-כן.‬
‫ידעתם שאדגר הולך לדירה של מר לאבט?‬
‫כל הילדים הולכים לדירה שלו.‬ ‫-הוא לא מדבר על זה.‬
‫ג'ורג' הכיר את אדגר כל חייו.‬ ‫-בדיוק.‬
‫אנחנו לא מסיקים שום מסקנות כרגע.‬
‫אל תעשה את זה.‬
‫בטלוויזיה אומרים שאם הוא היה בחיים,‬ ‫כבר הייתם מוצאים אותו.‬
‫פשוט... כבו את הטלוויזיה.‬
‫סיווגנו את סוג הדם שעל החולצה.‬ ‫בודקים אותו מול התיק הרפואי של אדגר.‬
‫מה סוג הדם?‬ ‫-או פלוס.‬
‫הוא איי חיובי. אדגר איי חיובי.‬
‫אוי, לא.‬
‫אלה חדשות טובות.‬
‫האם פרס יעזור, אם נפיץ שיש פרס?‬
‫אולי. אני מבטיח שנתקשר‬ ‫ברגע שיהיה לנו משהו.‬
‫הבלש לדרויט.‬ ‫-תסלחו לי, אני צריך ללכת.‬
‫מה את עושה, קאסי?‬
‫אתה מסריח מאלכוהול.‬
‫קאסי. חכי. קאסי!‬
‫מייקי.‬ ‫-כן.‬
‫איך הלך?‬
‫סוג הדם של לאבט תואם לדם שעל החולצה.‬
‫בחור שחור?‬
‫תפסת אותו.‬
‫הוא אמר שהוא היה בבניין כל היום‬ ‫ותיקן דליפה בקומה השנייה.‬
‫אנחנו מחכים לעדים שיאשרו את האליבי שלו.‬
‫אבל מצאנו ציורים,‬ ‫ציורי ילדים על קירות המרתף שלו.‬
‫אל תשחרר אותו עד שתקבל הודאה.‬
‫יש לו עורך דין?‬ ‫-רנטה קלארק.‬
‫שיט. היא נודניקית אמיתית.‬
‫במיוחד כשהיא יודעת שהלקוח שלה אשם.‬
‫ניחוש שלי, התיק יעבור‬ ‫למחלק רצח עד סוף השבוע.‬
‫מייקי. אימא של מרלון רושל‬ ‫השאירה לך הודעה שוב.‬
‫כבר לא נשאר לי מה לומר.‬
‫מרלון רושל? שוב?‬
‫הבן שלה מת ואיננו.‬
‫אבל הילד הזה? אימא שלו‬ ‫אולי תוכל לפחות לקבור את הבן שלה.‬
‫צריך לחגוג את הניצחונות.‬
‫שניכם, נתראה בשישי. ארוחת ערב.‬
‫לורנזה בישלה כל השבוע.‬
‫ומספיק עם הנסיעות ל"דה לוקס", בסדר?‬
‫אתה הולך הערב? לטקס האשכבה של קנדי?‬
‫אני כבר לא ממש מכיר אף אחד במחלק מוסר.‬
‫אני מכירה את אשתו. כמה מאיתנו‬ ‫מכירות עוד מהעבודה כמקלידות.‬
‫אני ודיינה עברנו הרבה ביחד.‬
‫לילה טוב.‬
‫אתה לא תורם, לדרויט?‬
‫אנחנו אוספים כסף עבור האלמנה של קנדי.‬
‫אובדן גדול למשטרה.‬
‫בבקשה.‬
‫אני בטוח שהאלמנה שלו תעריך את זה.‬
‫חתיכת חרא. הוא צריך לחזור לשם.‬
‫עברו כמעט שלושה ימים.‬ ‫המשטרה מצאה עוד כיווני חקירה?‬
‫תתרחקו. קדימה. זוזו הצידה. תנו להם לעבור.‬
‫תנו להם קצת פרטיות. בחייכם. הילד שלו נעדר.‬
‫קח את אלה, בסדר?‬ ‫-אוקיי.‬
‫הוא לא שם.‬
‫- עשרים וחמישה אלף דולר -‬
‫בדיוק.‬
‫אני גדלתי בעיר הזאת.‬
‫ומבחינתי, תמיד הרגשתי‬ ‫שהיא כמו הבחורה שמחכה לך בבית.‬
‫זה זמן רב נאבקים בעירייה נגד הביקורת,‬
‫כשהמספר הגואה של דרי הרחוב‬ ‫גולש למנהרות הרכבת התחתית ולתעלות הניקוז...‬
‫בבקשה.‬
‫בבקשה. אפשר...‬
‫אפשר בבקשה לדבר על זה? על הצ'ק מאימא שלי?‬
‫אפשר בבקשה לדבר על זה?‬
‫תני לי את השלט המזוין!‬
‫ידעת שהוא נוהג ללכת לדירה של ג'ורג'?‬
‫כל ילד הולך לשם.‬
‫נתת לו ללכת לדירה הזאת?‬
‫אנחנו מדברים על ג'ורג'. אדגר גדל איתו.‬
‫אז תמצא לי מישהו אחר.‬
‫תמצא לי מישהו אחר‬ ‫שיכול להגיד לי איפה הבן שלי!‬
‫הוא גם הבן שלי!‬
‫וינסנט. אתה חושב שאני רוצה‬ ‫לקחת את הכסף הזה מההורים שלך?‬
‫זה משיג לנו מידע, בסדר?‬ ‫אנשים לא עוזרים בלי תמריצים.‬
‫אם תיקחי מהם כסף,‬ ‫הם ייקחו את נשמתך. הם מבינים רק כסף.‬
‫הוא הנכד שלהם.‬
‫תצייני פעם אחת מחורבנת‬ ‫שבה הם הביעו איזשהו עניין בנכד שלהם!‬
‫את לא יכולה, אז אני אחזיר את זה.‬
‫את חייבת לשתף איתי פעולה.‬ ‫אנחנו חייבים להישאר מאוחדים.‬
‫חשבתי שראיתי אותו היום.‬
‫אבל זה היה רק ז'קט.‬
‫זה היה רק ז'קט שנראה כמו שלו.‬
‫מה אתה עושה עם הציורים שלו?‬
‫אמרתי לך. אני עובד על בובה חדשה.‬
‫אם אוכל להכניס את אריק לתוכנית...‬
‫אריק?‬ ‫-אדגר יראה אותו.‬
‫ואז הוא יידע כמה אנחנו אוהבים אותו,‬ ‫כמה אנחנו רוצים שהוא יחזור הביתה.‬
‫הוא ידע מה לעשות.‬
‫אלוהים.‬
‫אתה משתגע.‬
‫לא. מה?‬
‫היית צריך להגיד להם שיצאת אחריו.‬
‫היית צריך לספר למשטרה.‬
‫היא עלתה עליך, וינסנט.‬
‫איך קיבלת את החתך במצח?‬
‫וינסנט, איך קיבלת את החתך במצח?‬
‫מה סוג הדם שלך?‬
‫אני מחזיר לאימא שלי את הצ'ק שלה.‬
‫- הנכד בן התשע‬ ‫של מפתח הנכסים רוברט אנדרסון נעדר -‬
‫אולי אתה לא מחבב אותי,‬ ‫אבל אתה זקוק לי, וינסנט.‬
‫לא מקשיב.‬
‫רק אתה יודע איך המוח של הילד הזה פועל.‬
‫לא מקשיב.‬
‫תכניס אותי לתוכנית, והילד יראה את זה.‬
‫תכניס אותי לתוכנית, והילד יחזור הביתה.‬
‫לא אסרב לזה.‬ ‫-בחייך. ברצינות?‬
‫הדרך היחידה לתקן את המצב‬
‫היא לעשות את הדבר היחיד שהילד ביקש ממך.‬
‫תפסיק.‬
‫אתה מתנהג כמו אבא מחורבן.‬
‫כן.‬
‫עכשיו אתה שומע אותי.‬
‫אמרו לך פעם שאתה מניאק?‬
‫מר לאבט.‬
‫בחייך, גבר. אתה יודע‬ ‫שאני לא יכול לדבר בלי עורכת הדין שלי.‬
‫יש משהו שאתה רוצה לספר לי?‬
‫מה זה?‬ ‫-קח את זה.‬
‫אתה יודע מי זה.‬
‫זה אמור להיות אני?‬
‫באמת?‬
‫לא עשיתי את זה אז. לא עשיתי את זה עכשיו.‬
‫אתם תעשו מה שתרצו בכל מקרה.‬
‫בנאדם, אני בן 72.‬
‫לא עמד לי כבר כל כך הרבה זמן,‬ ‫שאפילו ישו עצמו היה מכריז שמדובר בנס.‬
‫ואני לא אוהב ילדים‬ ‫כמו שאתה חושב שאני אוהב. זה מגעיל.‬
‫אני אגיד לך מה.‬
‫ככל שתחזיק אותי כאן יותר זמן,‬
‫ייקח לך יותר זמן לגלות‬ ‫מי מחזיק באדגר הקטן.‬
‫אז האחריות על כך היא עליך, בלש.‬
‫טיילור.‬
‫תפתח.‬
‫תשאיר אותו כאן עד שאומר אחרת.‬
‫היי, יוסוף!‬
‫מה?‬ ‫-הבאתי את הדברים שרצית.‬
‫מה לקח לך כל כך הרבה זמן?‬
‫לך תזדיין, בנאדם.‬
‫לכי תזדייני.‬
‫וינסנט. אימא שלך יודעת שבאת לבקר?‬
‫מה הכיף בזה?‬
‫טיה, אימא שלי בבית?‬
‫טיה, אספת את הבגדים‬ ‫של מר אנדרסון מניקוי יבש?‬
‫כן, גברת אנדרסון. אני אתלה אותם עכשיו.‬
‫אימא.‬
‫אתה יודע שמנומס להתקשר קודם, וינסנט.‬
‫אם היית עונה לשיחות ממני ומודיע שאתה בא,‬
‫הייתי מכינה לך משהו לאכול.‬
‫תרד מזה.‬
‫אני לא רעב.‬ ‫-אז לפחות תשתה קצת תה.‬
‫המשטרה אמרה לכם עוד משהו, על המעצר?‬
‫לא.‬ ‫-ברור שהוא שחור.‬
‫אלוהים אדירים, אימא.‬ ‫הכסף שלכם. אנחנו לא צריכים אותו.‬
‫אתה תמיד נהיה ככה‬ ‫אחרי שאתה עושה משהו לא בסדר.‬
‫תרגיש טוב יותר אחרי התה.‬ ‫-נצטרך משהו חזק יותר מזה.‬
‫אתה נראה עייף.‬ ‫אתה נהיה עצבני כשאתה לא מצליח לישון.‬
‫הכסף שלכם לא יחזיר את אדגר.‬
‫בסדר?‬
‫אז אולי לא היית צריך לאבד אותו מלכתחילה.‬
‫את צודקת. אני באמת עייף.‬
‫אני יכול לישון כאן, בבקשה?‬
‫המיטה לא מסודרת.‬
‫לא נוכל לבקש מטיה לסדר עכשיו.‬ ‫אתה יודע איך היא נהיית.‬
‫אתה לא יכול ללכת הביתה?‬
‫אוי, אל תגיד לי שהיא סילקה אותך שוב.‬
‫מלון. אתה צריך כסף למלון?‬
‫לא, אני לא צריך כסף למלון מזוין!‬
‫אתה כן. אני רואה. אתה מתחיל שוב.‬
‫היית ככה כשהיית ילד. תמיד דיברת לעצמך.‬
‫והיית אומר,‬
‫"זה שאת לא רואה את זה‬ ‫לא אומר שזה לא שם, אימא."‬
‫אני צריך ללכת עכשיו.‬
‫כל הפעמים שברחת מבית הספר,‬
‫והקיץ ההוא, כשהיית בן 16.‬
‫ואתה יודע מה הייתי עושה אז?‬
‫אתה צריך לחזור לקחת את התרופות.‬
‫לא.‬
‫ייתכן שעדיין יש לי את המספר של ד"ר מייסון.‬
‫לא. בבקשה. אימא.‬
‫את מוכנה להקשיב לי?‬ ‫-מה הבעיה שלך, וינסנט?‬
‫אני מפחד. אני מפחד!‬ ‫-אוי, שקט!‬
‫אבא שלך עובד.‬
‫אתה יודע, וינסנט,‬
‫אתה צריך להפסיק להאשים את כולם בבעיה,‬
‫ולהתחיל לראות שהפתרון נמצא בך.‬
‫אנחנו לא צריכים את הכסף שלכם.‬
‫אז תקנה עוד נחושת.‬
‫יש לי 1850 מטר רבוע ו-12 חדרי רחצה‬
‫שיצטרכו צנרת נחושת.‬
‫אבא?‬
‫מותק? זה אני.‬
‫התקשרת לעבודה קודם. אתה בסדר?‬
‫דיברנו על זה!‬
‫אוי, תראה אותך.‬
‫סיכמנו שלא תעשה את זה עד שאגיע הביתה.‬
‫למה, כדי שתוכל להצטרף אליי?‬
‫עכשיו אתה סתם מתחכם. קדימה.‬
‫בעדינות.‬
‫ועכשיו למעלה.‬
‫זה בסדר.‬
‫תיזהר על הזרועות.‬
‫אתה עמוס.‬ ‫-עוד אחת.‬
‫לא רציתי שתיאלץ להתמודד גם איתי.‬
‫הנה.‬
‫אתה בטוח שלא אכפת לך שאצא?‬
‫יש לך חום. אני יכול להישאר.‬
‫לא.‬
‫לא, לך לעבודה.‬
‫אתה צריך למצוא ילד אבוד.‬ ‫מי עוד יעשה את זה?‬
‫תודה.‬
‫מה זה?‬
‫צהוב זה בשבילך. ירוק זה לקרוליין.‬
‫ויש חשבון העו"ש.‬
‫אני לא מדבר על זה היום.‬
‫לא לדבר על זה לא יגרום לבעיה להיעלם.‬
‫ביי!‬
‫יש לי בורבון בן עשר מאחור. הגיע הערב.‬
‫אולי אחר כך.‬ ‫-אתה לא יודע מה אתה מפסיד.‬
‫שני המבורגרים! שני צ'יפס!‬
‫היי, ילד, אתה רעב?‬ ‫-כן.‬
‫נכניס שניים בכל פעם, בסדר?‬
‫אדוני השוטר.‬
‫איפה גייטור?‬
‫זה היה חזק.‬
‫אני אצטרך צ'ייסר בשביל זה!‬
‫- פרטי -‬
‫מייקי.‬
‫אנחנו צריכים לדבר.‬
‫אוקיי.‬
‫בוא נדבר.‬
‫ליד הבר.‬
‫אני רוצה שתקשיב למשהו, גייטור.‬
‫פעם היית קורא לי אלכס.‬
‫באותו לילה, כשעצרתי את השוטרים‬ ‫ שניסו לסחוט את המקום...‬
‫לכל יונק הטפיל שלו.‬
‫שוטרים הם הטפיל שלי.‬
‫שמעתי כמה דברים.‬ ‫-כמו שאמרתי. תמיד בתפקיד.‬
‫יש לי בורבון בן עשר מאחור. הגיע הערב.‬
‫אולי אחר כך.‬ ‫-אתה לא יודע מה אתה מפסיד.‬
‫שני המבורגרים! שני צ'יפס!‬
‫היי, ילד, אתה רעב?‬ ‫-כן.‬
‫הילד שנעלם בן תשע.‬
‫עשר, ביולי.‬
‫אתה רוצה להתנהג כאילו אתה לא מבין אותי?‬
‫יש לי בורבון בן עשר מאחור...‬
‫למרות מה שנראה לך,‬
‫למרות מה שהייתי בעברי, מייקי,‬
‫המקום הזה נקי.‬
‫למדתי מ"הסיירה". ריציתי את עונשי.‬
‫אספק כל סטייה שתרצה,‬ ‫אבל זה חייב להיות חוקי.‬
‫ככה התעקשתי שהמקום ינוהל‬ ‫בזמן שלא הייתי, וככה הוא מנוהל משחזרתי.‬
‫חלק מהבחורים שאני רואה כאן‬ ‫עדיין נראים לי צעירים למדי.‬
‫דורשים מהם תעודת זהות ובדיקה‬ ‫פעם בחודש. יש לי כל המסמכים.‬
‫אני מפנה סוטים למקום אחר.‬
‫הבחורים שלי עושים שעווה לפני זיון בתחת.‬
‫אני איש עסקים.‬
‫אבל העבר... העבר מאחוריי, מייקי.‬
‫באמת?‬ ‫-באמת.‬
‫טוב. אתה לא מאמין לי.‬
‫כן, מכאן.‬
‫מנדי, הילד שלך שוב כאן הערב?‬
‫פעם אחרונה. אני מבטיחה, גייטור.‬ ‫אבא שלו אוסף אותו בעוד עשר דקות.‬
‫צ'ארלי, אכלת מספיק פאי.‬
‫והבורבון בן העשר שהתעניינת בו כל כך.‬
‫אתה רוצה לנסות?‬
‫היי.‬
‫בוא הנה.‬
‫אני נקי, מייקי. ריציתי את עונשי.‬
‫אז למה אתה חוזר הנה כל הזמן?‬
‫תודה, גייטור.‬
‫- ילד נעדר, אדגר אנדרסון -‬
‫הקלטות על השולחן שלך, לדרויט.‬
‫נעדרים, הבלש לדרויט.‬
‫נראה שכולם שכחו מהבן שלי.‬
‫שמו מרלון גבריאל רושל.‬
‫הוא נעדר מאז 12 ביוני 1984.‬
‫אף אחד לא שכח את מרלון, ססיל.‬
‫היעלמותו של אדגר אנדרסון‬ ‫מעלה שאלות עמוקות יותר עבור...‬
‫ונעבור לדרק...‬
‫- דה לוקס -‬
‫חזק מספיק?‬
‫זה חייב להיות.‬
‫אתה תיתן גם לי חלק מזה, יוסוף?‬
‫חלק ממה?‬
‫החומר הזה מרקיב לך את המוח, ילדה.‬
‫בבוא השעה, מגיע האדם.‬
‫האגדה ששמה וינסנט אנדרסון.‬
‫אתה יודע, אתה באמת צריך‬ ‫להפסיק להאשים את כולם בבעיה,‬
‫ולהתחיל לראות שהפתרון נמצא בך.‬
‫עכשיו אנחנו מתקדמים.‬
‫- תעודת לידה, אדגר אנדרסון -‬
‫- סוג דם: או חיובי -‬
‫אפשר לדבר עם הבלש לדרויט, בבקשה?‬