ТІЛА
Для вас усе готово, сер.
Скільки залишилося після цього?
Ще один запис, сер, після цього.
Дякую, Маллінзе.
Запис номер 2-5-5.
Привіт, Шахаро.
Це Еліас.
Одне для одного ми привиди минулого, теперішнього й майбутнього.
Це важко збагнути, чи не так?
Але одне я знаю напевно.
Ми ще зустрінемося.
СКОТЛЕНД-ЯРД
Для тебе все зміниться 14 липня.
Це місто й ті, хто служить його жадібності,
будуть знищені.
Двісті тисяч загинуть від першого вибуху.
Подальший вогняний шторм подвоїть втрати,
а опади подвоять ще й цю цифру.
Хаос, що залишиться після цього, покаже,
наскільки корисливими паразитами є представники панівного класу,
прокладаючи шлях до майбутнього,
яке, я обіцяю, варте того, щоб на нього чекати.
14 липня
ти зіграєш свою роль, Шахаро,
найважливішу роль з усіх.
Це не зупинити.
Це вже історія.
14 липня. Сьогодні.
Я впевнена, що голос належить фінансисту серу Джуліану Гаркеру, який помер у 1941.
Він був засновником банку «Гаркер і Ко» і головою якогось культу судного дня,
які існують і досі.
Інспектор Барбер, мій шеф, правнук Гаркера.
І я думаю, що Барбер є батьком Еліаса Меннікса,
якого Барбер учора забрав з в'язниці, відтоді їх ніхто не бачив.
Еліас Меннікс сказав мені,
що цей культ планує підірвати бомбу, «таку, яких ще світ не бачив».
Це його слова.
Ви боретеся з тероризмом, це ваша сфера.
- Гадаю, це ядерна загроза. - Сержанте,
якщо це справді записали у 1941 році,
то це за чотири роки до Хірошіми.
Хіба не ясно, що це обман?
Ви ж чули запис. Він казав про сьогодні. Зараз!
- І що ми маємо робити? - Хутко реагувати!
Мене єдине непокоїть, що Барбер випустив цього Меннікса.
Гей!
Я тут.
Ви хоч уявляєте,
скільки часу, грошей і координації потрібно, щоб попередити щось подібне?
Мова йде про роки планування.
Я про це й кажу. Запис було зроблено у 1941 році.
Ядерну зброю неможливо ховати в сараї 80 років.
Потрібна лабораторія високого рівня безпеки,
команда, щоб її підтримувати.
У центрі Лондону? Це неможливо.
Або під ним?
Під?
Гей! Поліція.
Упізнаєте цей ключ?
Це ключ від сховища? Так чи ні?
Це від наших найстаріших сховищ.
Звідки він у вас?
ПОШУК...
Що? Що таке?
Господи.
Ви міс Шахара Хасан, проживаєте на Спенсер Драйв, 15, Вайтчепел?
Сховище оформлене на ваше ім'я з 6 травня 1941 року.
- Чорт. - Стривайте.
Якого біса?
Найстаріша частина будівлі тут.
Вибачте за світло.
Ось ваше сховище, детективе.
Замкова щілина там.
Тримайте ключ.
Чорт!
Не відповідайте.
Я повинна.
Вони зі мною ще не закінчили.
Хасан...
- Чорт. - Господи милий!
Привіт, Шахаро.
Знаєш, що я в тобі люблю?
Ти завжди в епіцентрі шторму. Жодного разу не ухилилася.
Погана новина: бомба вже активована.
А в кого кнопка,
гадаю, ти знаєш.
Ходімо.
Він боїться.
Він заплутався, і ти допоможеш йому прийняти рішення.
Їдь на захід по А40, доки я знову не зателефоную. Одна.
Вирушай. Негайно!
- Дайте ключі! - Я теж їду.
- Ні, він сказав, їхати самій. - Чорта з два.
Я знаю, що повелася з вами жорстко, і я вірю вам на 100%,
але з поля зору не випускатиму.
Звільнити приміщення! Усім вийти!
- Ведіть його нагору. - Сер, ходімо.
Усі вільні, залиште столи як є.
Усім вийти!
Знайшли бомбу часів Другої світової війни...
...бомбу часів Другої світової було знайдено глибоко в сховищі банку «Гаркер».
ПРИХОВАНИЙ НОМЕР
Хасан слухає.
Сподіваюся, ти встигла.
Маєш дякувати мені за те, що я витягнув тебе з пекла.
- Я хочу поговорити з Еліасом. - Поговориш.
Для цього ми це й робимо. Лиш почекай.
Розумієш, твоя роль у цьому дуже велика, Шахаро.
Ми завжди це знали. Це ти допоможеш йому зробити вибір.
Ця країна дізнається, що її люблять. Це буде чудово.
Я маю подякувати тобі.
А зараз я хочу, щоб ти приїхала у чарівну, сонну місцину,
що називається пірс Веллс, прямо на річці.
Тільки ти.
Якщо я побачу ще когось, ми натиснемо кнопку.
Тільки ти.
Повтори.
Тільки я.
Тату, ти маєш вивезти Джавада з Лондону. Це серйозно.
Їдьте до тітки Саффі. Пообіцяй, що поїдеш негайно.
Благаю. Я люблю вас обох.
Шахаро, ні, стривай.
Цьому Барберу можна вірити, що він не підірве бомбу?
Не можна. Та хіба у нас є вибір зараз?
Слухайте, я знаю цього хлопця. Не думаю, що він на це здатен.
Не думаєте?
Я його вмовлю.
Плану Б зараз немає. Є тільки ми.
Чорт.
Ходи-но сюди.
Вибач, що не був поруч раніше, але тепер я тут.
Вибирати тобі. Це твоє рішення.
Твій вибір, Еліасе.
Це єдине, про що ми тебе просимо.
Іди сюди.
Це детонатор, бачиш?
Це твій вибір.
Ти залишив нам записи.
Ти казав мені, що тобі довелося страждати, довелося побачити світ з канави.
Я лише хочу, щоб ти знайшов своє щастя, Еліасе.
Бо нам потрібен був твій біль
як каталізатор, як іскра, яка змусить все це статися.
Ти розумієш?
Ні.
Кажу тобі, я не такий, яким ти мене вважаєш.
Ти зрозумієш.
Я хочу допомогти здійснити твою мрію.
А Хасан дасть тобі ключ.
Підніміть руки.
Туди.
Сміливо з твого боку зайти так далеко.
Еліасе, ти в порядку?
Усе добре.
Це наша перша прогулянка батька і сина.
І це подорож на човні. Що може бути не так?
Тепер сідай навпроти Еліаса.
А зараз, нарешті,
передаю вам слово.
Так, як і має бути.
Сер!
Господи.
Еліасе, це їхня гра, не наша.
Віддай це мені. І все.
Гей. Якщо натиснеш цю кнопку,
помре дуже багато людей.
Я не вірю, що в тобі є таке зло. Просто не вірю.
Ніхто не має вказувати тобі, що робити, Еліасе. Вирішувати тільки тобі.
Жоден біль не виправдає цього.
Це не ти.
Вибач.
- Не роби цього. - Спокійно, Шахаро. Поводься чемно.
Що ж, вона висловилася. Тепер твоя черга.
Це...
останній запис сера Джуліана Гаркера.
Він для тебе, Еліасе.
- Інформація з перших вуст. - Він бреше, Еліасе. Це фальшивка.
- Тобі промивають мізки. - Хай він розсудить сам.
Зрештою, ти прослухала свою платівку, Шахаро, і вона привела тебе сюди.
Я прожив твоє життя, Еліасе.
Коли ти сидиш на човні й відчуваєш, як серце б'ється у твоїх грудях,
те саме серце б'ється в моїх.
Одного дня ти теж сидітимеш там, де я,
і записуватимеш ці самі слова
у 1941 році.
З самого дитинства, покинутий
матір'ю і батьком,
ти носив цю жалюгідність у собі, скільки себе пам'ятаєш.
Наче це твоя провина.
І ти залишишся самотнім,
якщо не зробиш того, що маєш зробити.
Тоді тебе любитимуть.
Гей.
З часом ти сповістиш про прихід нової ери,
про новий світ,
де буде свобода, а любов — це все.
Ти повернешся у 1890 рік
і житимеш моїм життям як сер Джуліан Гаркер.
Ти знайдеш своє щастя.
Життя тепле, а не холодне.
Ти станеш мною, а я відроджуватимуся тобою
знову, знову й знову.
Усе твоє життя,
твій біль,
твій гнів,
усе звелося до цього моменту.
Натисни на кнопку, Еліасе.
Натискай кнопку і знай: тебе люблять.
Знай: тебе люблять.
Знай: тебе...
Еліасе, у тебе є вибір. Не слухай його.
...тебе люблять. Знай...
- Еліасе, будь ласка! - ...тебе люблять.
Гей!
Тату! Ні!
Ні.
- Ні! Не стріляйте! - Відійдіть!
Ні!
Зачекайте. Будь ласка.
Світ твій, Еліасе.
Ні...
Еліасе.
Еліасе, віддай це мені.
Еліасе, ти цього не хочеш.
Будь ласка.
Ні...
Продовжити знешкодження, зрозуміло.
Тик-так.
Недовго вам лишилося, професоре.
Ви краще за всіх знаєте, чим це закінчиться.
І Шахара.
Ми ледве впізнаємо одне одного, хіба ні?
Ніколи не забуду, як ти допомогла мені.
А я ніколи не пробачу собі, що не вбила тебе.
Елейн і Ендрю обіцяли мені цю мить.
Я пообіцяв собі цю мить, що знатиму, що мене люблять.
Я створив цей світ, щоб інші теж знали це почуття.
Я досі чекаю.
Але завдяки переходу, я сам знайду його.
Я знайду її і дозволю коханню квітнути, щоб стати цим світом.
Ти питала його, Мейплвуд?
Ти питала його, чи це він убив півмільйона людей,
включно з моїм сином?
Подивись їй у вічі, Еліасе.
Скажи, що ти цього не робив.
Це ви?
Так.
І я зроблю це знову.
Стоп!
Коли ти вже збагнеш? Це не зупинити!
Ти зіграла свою роль, тепер я граю свою.
Ти мати цього світу, Шахаро.
А я його батько.
Хасан! Ні!
1890 рік, готуй перехід.
Ні.
Доведеться мене вбити.
Ні. Пристав пістолет до її голови.
Ти знаєш, що помреш, але не знаєш, що станеться з нею.
Вирішувати тобі.
Відкрий Горло, інакше, обіцяю, вона помре.
Я залишаю це майбутнє, наш світ,
у твоїх руках,
Айріс.
Пам'ятай, зміни — не те, чого ти прагнеш,
а те, чого ти боїшся.
І бомба не лише відібрала, а й дала.
Гадаю, ти це знаєш у глибині душі.
Ти розумієш?
Так, командувачу.
Знай: тебе люблять.
Умієш ти змусити чоловіка чекати.
Ти отримав зізнання Гаркера?
Він наказав підставити тебе за вбивство.
Який абсурд. Це неможливо.
Син комісара поліції — моє алібі.
Ні. Син комісара щойно підписав свідчення під присягою, заперечує, що був з тобою.
Я змусив його до цього.
Я не мав вибору. Шарлотта й Поллі...
І...
прийшов заарештувати мене.
Я прийшов просити тебе тікати.
Генрі.
Часу обмаль. Поїдь звідси!
Ти можеш поїхати, куди хочеш, і жити...
- Ми поборемося з ними! - Ні. Через твою впертість тебе вб'ють!
Проти тебе буде істеблішмент. Ніхто тобі не повірить,
тебе вб'ють у в'язниці, перш ніж ти станеш мучеником.
Справді думаєш, що моя втеча покладе цьому край?
Можеш позбутися мене, але вони ніколи не злізуть з тебе, безхребетний боягузе!
- Бо ти саме такий. - Генрі.
- Таким ти був завжди. - Чорт забирай, тікай!
Вони тебе вб'ють.
А я не зможу жити з твоєю кров'ю на руках.
Це марна трата твоєї надії, твого світла.
Їх не перемогти.
Тікай.
Тебе не залишать у спокої.
І жити гідно тобі не дадуть.
Тікаймо зі мною.
Я мушу з цим покінчити.
Келловей був хорошою людиною.
Прикро, але на пістолеті ваші відбитки, а не мої.
І ви наставляли його в обличчя беззахисній 68-річній жінці
перед свідками.
Шанси на виправдання мізерні.
Це злісне стерво отруїло дитину.
Це злісне стерво — моя мати.
Ясно.
Ви можете вибрати.
Я можу звинуватити вас у вбивстві Келловея та інших, включно з дівчинкою.
І вас підвісять за яйця.
Або ви можете вислухати, що я скажу,
і цей пістолет зникне.
Чому?
Від найвищої інстанції я знаю, що ви ще маєте відіграти певну роль.
Від Неопалимої Купини, так би мовити.
Настав час представити вам ширшу картину.
Знайоме обличчя?
Ці фото зроблені 50 років тому.
Що це?
Якийсь дурний жарт?
За кого ви мене маєте?
Людина, що відчайдушно потребує порятунку, шукає геть не в тих місцях.
Є різниця між миттєвими ідеалами, які ми тримаємо в голові,
і тим, чого ми справді прагнемо в наших серцях.
Ви можете скористатися нашими знаннями.
Уже завтра ваше ім'я може висіти на дверях цього офісу.
«Детектив, головний інспектор Вайтмен».
Ось він,
цей голод.
Не соромно мати апетит.
Ми не проти того, що ви розвиваєте свідомість щодо дитини.
Це ваше рішення?
Ні, явно не ваше.
Ви лиш помічник з голубиним послідом на плечах.
Хто справжній бос, Гейдене?
Я хочу поговорити з головним.
Як хочете.
Батько попереджав про це.
Годжесе, повідомте дім Гаркерів, що ми приїдемо.
Так, сер.
Думаєш, що знаєш мене, багатію?
Гадаєш, мене можна спокусити цим дурним офісом, якоюсь дурною роботою?
Я не такий.
А вашу Неопалиму Купину я хочу загасити.
Я перекажу привіт татку.
Це за Келловея.
ПОЛІЦІЯ ВЕЛИКОГО ЛОНДОНУ ЧАРЛЬЗ ВАЙТМЕН
Я ЗАЯВЛЯЮ, ЩО ЦЕ АБСОЛЮТНА ПРАВДА. АЛЬФРЕД ГІЛЛІНХЕД
Тут усе, що потрібно, щоб узяти вашу людину, інспекторе.
Дуже вчасно.
Залиште там.
Тепер справу закрито.
Ти знову рано! Хочеш перетворити це на звичку?
Мийся. Поллі має поїсти швидко.
- Її запросили... - Поллі, припини грати.
Поллі, припини!
Що сталося?
Те, що я маю тобі сказати...
Це несправедливо...
Поллі, іди нагору.
Ні, я залишуся.
Це той журналіст?
У ту мить, коли ти побачив його тут...
Я зрозуміла з твого обличчя.
- Шарлотто... - Прошу, не треба.
Так завжди було?
Я так старався бути таким, як ти хотіла.
Хоч щось було реальним?
Боже, так.
Навіть не сумнівайся.
Моя любов до тебе й Поллі справжня.
Просто...
завжди було щось іще...
таке ж реальне.
Хай як я цього не бажав.
Альфреде, що відбувається?
Відчиняйте!
Тату, там поліція.
Гіллінхеде, відчиняйте!
Я скоїв убивство.
- Поліція! - Я вбив людину.
- Ти б цього не зробив! - Зробив.
Інакше ми зламаємо двері.
Неправда, ти брешеш.
Я знаю, коли ти брешеш. Я завжди знаю.
- Поллі. - Ти цього не робив!
Ваш чоловік убивця, місіс Гіллінхед.
Подивіться на його підписане зізнання.
Ти це підписав?
Вас заарештовано за вбивство людини, знайденої в Лонгарвест...
Пробач.
...зранку 10 вересня 1890 року від Різдва Христового.
У кайданки його.
Ні, Альфреде.
Він бреше, він цього не робив!
- Тату! - Альфреде! Ні!
Тату!
Рушаймо.
Тату!
Альфреде! Ні, Альфреде!
Мамо!
Альфреде!
- Чим можу допомогти? - Я шукаю власника дому.
Бо у вас світло горить, а має бути темно.
Нацисти, га? Як міль на полум'я.
А я кажу: «До біса їх». Знаєте?
Я негайно затемню вікно. Дякую.
Ні. Не все так просто.
Розумієте, є штраф.
Я відпустила її так ніжно.
Я...
Отже, це ти.
Її звали Естер.
Їй було 11 років.
Вона не заслужила смерті.
Що думаєш відібрати в мене? Життя?
Ти вбив її.
Ти не можеш пережити...
Ні, ти запізнився.
Усе скінчено.
Вайтмене, ані руш!
Вас заарештовано за вбивство.
Гей! Дефо!
Ми останні, Айріс.
Киньте зброю.
Ніколи не думав, що мене застрелиш ти.
Ти не мусиш стріляти.
Справді не мусиш.
Я можу піти за ним.
Зупинити його.
Хоч спробую.
Свободи волі не існує.
Це ілюзія.
Я можу розірвати петлю в минулому.
Гей! Дефо!
Стояти!
За Габрієля Дефо.
Він так і не залишив сліду.
Габрієлю, будь ласка.
Не змушуйте мене.
Злови мене, якщо зможеш.
Ти вже ловила.
Злови мене, якщо зможеш.
Ти вже ловила.
То все було даремно. Можна повертатися додому?
Ні, ще не повертайтеся. А куди ви доїхали?
До Детфорду.
Я просила виїхати з Лондону, а ви лише в Детфорді?
З мене поганий водій.
Слід попрацювати над червоним кодом.
Заселіться в готель, поки я не скажу, що все чисто. Гаразд?
Гаразд, але поліція платить.
Джавад хоче поговорити з тобою.
- Мамусю. - Привіт, сонечко.
Вибач, що налякала тебе. Усе добре. Чуєш?
Коли ми повернемося додому?
Дуже скоро. Ми всі зустрінемося вдома, і я тебе міцно обійму й поцілую.
Гаразд. Люблю тебе.
І я тебе люблю, сонечко.
Понад усе. Мені треба йти, синку.
Гей.
Слухайте.
Потрібна послуга.
Я запитала, чи можу я відвезти тебе до в'язниці.
Мені дозволили.
Якщо ти цього хочеш.
Гадаєте, Барбер справді був моїм батьком?
Твоя мама так сказала.
То вона жива?
Моя мама.
Не хочу, щоб вона бачила мене у в'язниці.
Де м'ячик?
Саро? Це інспектор Хасан.
Він тут, у машині.
Саро, будь ласка, відчиніть.
Вітаю, Саро. Він просто хоче побачити вас, перш ніж їхати.
Не можу. Вибачте, я не можу.
Саро, не чиніть так з ним. Ви ж знаєте, що так не можна.
Я не знаю, що йому сказати. Пробачте. Мені так прикро.
Саро, він сяде у в'язницю.
Побачтеся з ним, поки він ще вільний.
Я не можу.
- Ну ж бо. Йому потрібна мама. - Я не можу.
Скажіть йому, що мені дуже прикро, але йому потрібна не я.
Саро!
Саро, ви не можете вчинити з ним так знову!
Саро!
Це твій вибір.
Чорт.
Під'єднано мобільний телефон.
Ще один детонатор.
Саро, це ж ваш син!
Саро, не чиніть з ним так знову!
- Гей! - Пусти його!
- Що ти робиш? Припини! - Він украв телефон!
- Еліасе! - Стійте там!
Вони були праві щодо мене!
Знай: тебе люблять.
Знай: тебе люблять!
Знай: тебе люблять.
Тебе люблять.
Знай: тебе люблять.
АЛЬФРЕД ГІЛЛІНХЕД 16.09.1890
Я хочу це знати!
Тіллі, клич тата!
Який зараз рік?
Га?
Який зараз рік?
Переклад субтитрів: Марина Хижнякова