Comprovarem si és un nom. A veure què trobem.
És igual que el tatuatge.
Potser algú ho ha vist a les notícies.
Escolta.
Perdona que t'hagi parlat així.
Estava molest amb el noi.
I si ho deixem córrer?
La Maggie i l'equip analitzaran els totxos.
No hi ha res a les bases de dades.
- He pensat: "El totxo és molt antic." - Exacte.
He buscat a arxius urbans
i he trobat un tal Alfred Hillinghead al cens electoral de 1890.
Endevina què feia.
Una pista: no era paleta.
És poli, oi?
A Whitechapel.
Inspector.
INSPECTOR
Comprova-ho a Scotland Yard.
Res d'abans de la I Guerra Mundial. Ho sento.
D'acord, gràcies.
Escolta, però si aquest Hillingdon...
Hillinghead.
...era poli a Whitechapel,
és una de les comissaries que queden.
Segur que tenen arxius.
Entesos.
Clive?
Sergent Hasan, en què la puc ajudar?
Necessito un favor. Tenim arxius de casos antics, aquí?
- Quins són els més antics? - N'hi ha un cabàs.
A partir de quan?
De 1890.
Ai.
Òndia.
És com un cementiri de proves.
És on mor tota la paperassa.
Soc l'únic que valora tot això.
Som-hi, maca.
1930, la Gran Depressió.
1919, el tractat de Versalles.
1912, Titanic.
Una pel·li preciosa.
1901, la mort de la reina Victòria.
1890.
L'última parada.
Aquests no estan etiquetats per inspector,
sinó pel nom del cas, per ordre alfabètic.
Sap amb quina lletra comença?
Provi "L" de Longharvest Lane.
Déu n’hi doret. L'hem encertat, reina.
Bingo.
Però què és, això?
ASSASSINAT ENCOBERT
No pot ser.
No.
Quedi's aquí. Això em sona d'alguna cosa.
Torno de seguida.
Si tinc raó, se'n farà creus.
"Marca estranya al canell amb ferida al front."
No té ni cap ni peus.
Un moment.
Què és això?
1941.
Charles Whiteman.
El seu últim cas.
Mort d'un tret a l'ull esquerre.
Marques estranyes al canell esquerre.
I despullat de pèl a pèl.
Segons l'Elias, els cossos havien vingut abans.
Tot correcte?
Tot bé?
- Et buscava. - Tenia un afer urgent.
És evident.
Alfred,
només vull parlar del que va passar anit a...
- Va ser un error. - ...la casa Harker.
Em vas fer un petó.
Molt bé.
No vas aconseguir les empremtes. Ens podem oblidar d'aquest pla.
I ara, què?
Res.
S'ha acabat.
Què t'ha passat? Estava amoïnada.
Hi ha hagut una batussa a les cel·les.
Un convicte m'ha estabornit.
I la Polly?
És a dalt.
Triant un vestit per a la tarda.
I què fareu?
L'hi he promès que t'ho diria ella.
Ves a arreglar-te.
Et prepararé roba neta.
Va bé.
M'he de rentar.
Què vol dir que se t'ha trencat la cadena?
M'ha caigut el medalló i ara no tanca.
I què és el que no em dius?
Res, no vull que pateixis. Només cal que me l'arreglis.
Doncs...
jo no soc llauner.
És justament el que ets, accepta-ho.
M'han vist tocar a l'església.
Vaig a casa d'algú a tocar el piano.
La teva mare i jo vam fer de tot perquè t'estiguessis quieta.
On eres anit?
Hi va haver una baralla.
Tens la veu crispada quan menteixes.
Polly Hillinghead...
perds el temps amb el piano.
Hauries de ser inspectora.
Ja està, ha quedat com nou.
Gràcies.
Kathleen.
Kath!
I la Brigada dels Pallussos?
Ja t'ho dirà l'inspector en cap.
Au, ja saps que això no va així.
Tu mires per a mi i jo, per mi.
En Calloway té un testimoni que declararà.
Va sentir dues veus parlant al pis d'en Lee Cozens abans del tret.
En Calloway creu que la mort d'en Cozens potser no va ser un suïcidi.
Vol dir que també li van carregar el mort del maleter.
He assignat més agents al cas.
Han dit que buscaran la nena jiddisch,
amb un intèrpret de debò.
El meu és cargolat!
Té espirals de les que menja la canalla?
Sí, una d'aquelles, i caramels de menta.
- Aquí ho té, rei. - Merci.
Però què caram fas?
Ei! Què fas?
Ja ho saps. Has de fer com no hi si fossis.
- Com si no existissis. - Ho he provat, però volia menjar.
El pa està florit i el volia escalfar.
Però ha sortit fum del forn i he obert les finestres.
Esther, si soc fora
i la ràdio sona a tot volum. què pensarà la gent?
O això o m'ofegava.
Potser ens has delatat!
I això, què és?
Inspector?
Són piruletes.
Per a un solteràs?
Ara qui és el borinot?
Verdura fresca, pa, llaunes, coses d'aquestes.
Segur que és aquí per nosaltres. Mecàgon!
- Què passa? - T'ho he dit.
Encén el forn i mata'ns. Ja som morts.
Té, un bitllet d'anada a Inverness.
És a Escòcia.
Hi evacuen molta canalla, és segur.
És a prop del monstre del llac Ness i...
t'encantarà.
El tren surt demà d'Euston. T'hi duré jo mateix.
- Te n'aniràs. - Vindràs amb mi?
Potser sí.
No ho sé.
L'important és que agafis el tren.
Espera.
Quan es faci fosc.
Tard o d'hora es cansarà.
Hi haurà lluna plena.
Els avions nazis se n'aprofitaran.
Fugirem quan arribin les bombes.
Si fa 30 anys haguéssim estudiat la partícula Deutsch,
ens haurien titllat de pàries, proscrits o retardats.
Avui en dia, ens consideren uns busca-raons xafarders.
Molt bé. Avui analitzarem, teòricament,
l'estudi de la partícula Deutsch quan topa amb una singularitat nua.
Com veieu, la partícula es divideix per la meitat amb una simetria perfecta.
Enrere i endavant, com si anés un segon cap al passat
o bé un segon cap al futur.
Però el que deixarà atònits als més tolerants
és observar que el resultat funciona en ambdues bandes.
Ara hi ha dues partícules: una al passat i l'altra, al futur.
Tot i això, el sistema superposat no s'ha ensorrat.
Perdoni, professor.
I l'assaig que li van prohibir?
Prohibir?
Sobre la interacció de la matèria fosca amb la partícula?
Demostrava que es pot crear una singularitat nua, oi?
Què?
Ja heu vist que avui ens acompanya una observadora especial,
és... la inspectora Maplewood,
que investiga.
Què vol dir?
Vol dir que... viatjar en el temps, tant enrere com endavant,
és possible...
al món real.
En teoria.
Professor, com explica que el seu doble estigui mort?
No puc, és una paradoxa.
Sé que vostè no es refia de mi, però m'ha ajudar.
- Tinc ordres... - D'investigar-me, ja ho sé.
Però l'hi veig als ulls.
No tinc gaire temps.
Escolti.
No he inventat una màquina del temps ni conec terroristes.
Només sé que no vull acabar com ell.
No ho sé, potser si vostè hi és,
per protegir-me.
- No soc el seu guardaespatlles. - No.
Seria la convidada.
Cuino molt bé.
Es quedarà amb mi?
Per favor.
Sí, entesos.
Però jo trio el pis franc.
Maggie, m'has de fer un gran favor.
Quina pudor.
Les pots comprovar?
Són empremtes de veritat?
D'un llum de gas de 1890.
Som en un programa d'arqueologia? Ni tan sols sé d'on...
Sisplau, Mags.
Fes-ho per mi, d'acord?
- D'acord. - Gràcies.
- Hola. - És el teu informe del totxo?
- Deixa'l a la pila, me'l... - No és això.
I què és?
Una cosa que ha de veure.
No em sembla prudent ensenyar-l'hi aquí.
- Mentre fem una copa? - Per què?
Em penso que la necessitarà per assimilar-ho.
- Ha de ser extraoficial. - No ho sembla pas.
Ja tinc prou mals de cap.
Si queden detalls per escrit oficialment,
alliberaran els criminals que hagi atrapat,
perquè em tancaran al manicomi. M'ho jugo tot.
Som en un espai segur.
Som dos polis xerrant fora de servei.
Endavant.
Aquest és l'home sense identificar de Longharvest Lane.
Això és una primícia a la portada
on acusen la poli d'encobrir un assassinat a Longharvest Lane el 1890.
Miri, té el mateix tatuatge als canells que vam trobar al totxo.
No van identificar la víctima
i un poli de Whitechapel, un tal Alfred Hillinghead, portava el cas.
És aquí mateix.
- Deu ser una enganyifa, és... - Aquest cos...
Fixi's en la marca, el van trobar a més d'un km de Longharvest Lane,
el 1941.
L'inspector del cas de Whitechapel era en Charles Whiteman.
És aquí.
El que té cara d'actor guapot amb el vestit elegant.
- Han manipulat la imatge. - Tant de bo.
Llavors, què tenim aquí? ¿Un...
Expedient X?
- Ha de tenir alguna explicació. - Endavant, t'escolto.
És un lloc segur, Barber.
Som dos polis xerrant fora de servei.
Això és un esbós de fa 143 anys, fet de qualsevol manera.
133 anys.
I aquí hi ha una altra víctima d'assassinat de 1941.
La foto està borrosa.
Coincideix la ferida de bala, la cicatriu al front,
i el tatuatge del canell.
En parlarem més tard. I aquest és el cos no identificat de 2023,
que s'assembla molt al de 1941.
Barber, semblen la mateixa persona.
Hi ha hagut tres assassinats a Longharvest Lane en dècades diferents,
i són tots idèntics.
No són rucades, Barber.
I si és un muntatge, hem d'esbrinar qui ens pren el pèl.
Deus pensar que soc covard.
Però estimo la meva muller i la meva filla i les vull protegir.
M'esfereeix estar amb tu.
Però et necessito, Henry.
En què penses?
Tens remordiments?
Només sobre la investigació.
He parlat amb el meu editor.
Publicarem un article sobre en Harker
i la seva confabulació amb la policia metropolitana.
L'anomenarem sospitós.
Si publiques el seu nom,
potser no seràs viu per l'edició vespertina.
No pots demostrar que en Harker hi era.
Doncs té...
en Paxman i en Ladbroke a la butxaca.
Potser hi té més gent. És perillós.
No vull que et passi res.
- Què tens aquí? - El què?
A les ulleres, és una ditada.
No la veus?
Les tècniques del continent.
Potser encara el caçarem.
Benvinguda a casa, Iris.
Deixa la bossa al sofà. La cuina és aquí i el bany, en aquella porta.
Com que som a la desena planta, no podràs fugir.
Treu-t'ho del cap.
És un pis franc segur, oi?
Em moro de gana. On amaguen els ganivets els inspectors?
O no tenen objectes punxants als pisos francs?
Nivell baix d'SPYNE.
Tens un SPYNE?
Tu, fes. No t'incomodis amb la meva presència
Quina vista des d'aquí dalt.
Deus guanyar un bon sou.
La teva veïna, Dunnet, Lorna, és a la porta.
He acabat un altre capítol però li falta més...
Lorna.
Suposo que tens companyia.
Molta sort.
Em ficaré taps a les orelles.
Ei.
Tot sortirà bé.
Atraparé el culpable.
Fins i tot si ets tu.
No et fa por?
- La feina de policia? - Doncs sí.
Fem coses importants que justifiquen el risc.
Què et penses que fas?
Protegir la gent.
Sona a frase corporativa.
No.
És el que crec.
En què creu Capella Perillosa?
Ai, mare.
Ni idea, ja t'he dit que no sé qui són.
No puc, estic...
De servei? Ja ho sé, però és francès i orgànic.
No em servirà si em moro.
- Sí? - Una.
Només una.
Espera't.
Per en Gabriel Defoe.
No va deixar un gran llegat.
S'estan atansant.
- Potser hauríem de marxar. - Ell primer.
Anaves al Kindertransport?
Et van expatriar de Berlin?
Que encara hi tens família?
Potser ma tieta, no ho sé.
Vaja, doncs...
quan sortim de Londres, l'anirem a buscar.
I la teva família?
Charles.
- Tu i jo tenim molt en comú. - Però jo sé netejar.
Sí.
Per cert, no em dic Charles.
Em dic Karl.
Me'l va posar la meva mare.
Me'n vull anar.
Tranquil·la. Si sents el xiulet, vol dir que són lluny.
Esther! Espera'm!
Encara no podem sortir! Aparti's!
Ja et tinc.
Som-hi.
Per aquí.
És massa ple. Tireu enrere, per favor.
Aparteu-vos!
Enrere!
Ajuda'ls, Karl! Per favor!
Fora de la tanca! Enrere.
Passi!
Vostè és un tresor.
- Apa, vinga. Corre. - Gràcies.
Esther! Soc aquí.
No me n'aniré enlloc, t'ho prometo.
Tot sortirà bé. No ens passarà res.
Em sents?
Anem cap a Inverness.
Au, que buscarem un lloc.
No, detesto les multituds.
¿En Whiteman volia resoldre el mateix cas que en Hillinghead el 1890,
però l'any 1941?
Exacte, i a l'article de 1890
diu que un tal Sir Julian Harker era el sospitós d'en Hillinghead.
Hem de treure l'entrellat d'un interval de 50 anys, no?
Ara sé que no estic sonada.
Sí, que ho estàs.
S'encomana.
L'advocat de l'Andrew Morley, el que l'Elias va despatxar, com es diu?
Philip Dust.
Sí, i el nom del bufet?
Advocats Harker.
Codi postal: Cheapside, E1.
ADVOCATS HARKER
"Fundat per Sir Julian Harker el 1894."
Hòstia! L'historial laboral de l'Andrew Morley.
HISTORIAL LABORAL
"Després de ser poli, va fer de guàrdia de seguretat a..."
Redoblament de tambor...
- La casa Harker. - La casa Harker.
- Mare de Déu. - Saps què? Anem a donar-hi una ullada.
Ara mateix, aquesta nit.
"Anem"? Para el carro. Ha de ser extraoficial.
Que soc l'inspector en cap.
Em temo que res és extraoficial.
Ja hi vaig jo.
D'acord.
No facis bestieses. Em fas envellir.
No ho farem per escrit, sinó oralment.
- Tens dotze anys o què? - Sí, exacte.
Fes una becaineta.
Li deixo el meu xal a la seva filla?
Gràcies.
Aquí el tens.
- Segui, sí. - Ai, gràcies.
Pobrissona.
Que potser vol un boci de xocolata?
D'acord.
Gràcies.
Pobreta.
He de solucionar una cosa.
- La pot vigilar un moment? - I tant.
- Torno de seguida. - Espero que sí.
Quin medalló tan maco.
El vols veure per dins?
Qui són?
La meva família.
Com es diu, vostè?
Polly.
Qui ets, tu?
Merda.
POLICIA METROPOLITANA DE LONDRES
Haurà d'aprendre a viure amb incerteses.
Li diré el que mai no arribaria a saber.
Recordi aquest nom: Iris Maplewood.
La necessitarà.
La durà allà on hagi d'anar.
Però recordi...
Hola.
Ei, què fas, eh?
Hola.
Aquest lloc esgarrifa, oi?
Abans feien espiritisme en aquesta casa.
Parlaven amb els morts.
Eh? M'agrada passar por aquí dins.
Inspectora.
No avisaré la policia.
Sabíem que vindria.
"Sabíem"?
Vostè i l'Elaine?
No, va ben errada.
Hi ha més gent involucrada, inspectora.
Molta més.
L'Elaine i jo vam dur aquí l'Elias, a una gran reunió, als tretze anys.
Tots el volien conèixer, tots els...
peixos grossos, sap? Volien...
que entengués el que aquest lloc significaria per a ell,
que algun dia tot seria d'ell.
Allò...
el va atemorir.
L'únic que vam fer va ser atemorir-lo.
Andrew,
expliqui'm què passa.
Pel bé de l'Elias.
Què són aquests peixos grossos?
I el disc, tenia la mateixa veu que el de la caravana, no?
Expliqui-m'ho.
En podem parlar fins a l'eternitat.
No em creurà fins que ho vegi.
Tot és inevitable.
I això...
farà que es trastoqui.
Com en Syed i l'Elaine...
L'Elaine va petar.
Per què es va suïcidar en Syed?
Digui-m'ho.
Vostè havia d'anar on era el cos.
On era l'Elias.
Com sempre ha fet.
És hora que ho vegi.
Perquè hi cregui.
Apa, segueixi'm.
Tot bé, menudes?
Quan era jove, sempre em deien que arribaria lluny.
Volia que el meu doctorat revelés alguna cosa.
Segons la meva tesi la causa i l'efecte eren mal·leables, no?
El temps, com el coneixem, és totalment mutable i fluid.
- Em permets? - Sí.
Jo era jove, ambiciós i...
m'equivocava.
Ho trobo romàntic.
Suposo que volia creure que l'esperit humà és una companya
en les anades i vingudes i no un miratge.
"Una companya en..."
Bé, tu ja no beuràs més vi.
Ai, perdona.
I ara penses de manera diferent?
Creus que tot està predeterminat?
- Que no hi podem influir? - Et sembla horrorós?
Visc en un món on puc triar, puc fer que passin coses.
Posa'm un exemple.
Un home li fa el sopar a una dona.
Ella s'avé a menjar-se'l.
Ell li serveix una copa.
Ella se la beu.
Després venen més copes.
I...
ella s'adona que li agrada molt el vi francès
i obre una altra ampolla, per voluntat pròpia.
No.
Estàs molt segur de les teves habilitats culinàries.
No, depèn de factors que t'han afectat però no n'ets conscient.
- Digue-me'n un. - Sí.
La teva relació amb l'alcohol i la dels teus pares.
Les teves papil·les gustatives, la composició i la reacció
fan que trobis aquest vi sumptuós ara, en aquest moment.
La temperatura, el teu estat d'ànim quan te'l beus,
la persona amb qui estàs.
Vull dir que el lliure albir no existeix.
És una il·lusió.
Una de molt agradable.
Això vol dir que l'espontaneïtat no compta?
Em temo que no.
Quina llàstima.
Quan et van fer l'augmentació?
Ja fa temps.
No creus que l'estat hauria d'oferir-la a qui la necessiti?
Fins i tot als que no volen formar part d'aquest... món millor.
Suposo que volen que els deixin enrere.
Poden tornar quan vulguin.
La porta està oberta.
Sempre has pensat de manera absolutista?
Jo en dic ser realista.
I les zones grises?
No dic que això d'ara sigui perfecte,
però és millor que abans de la bomba.
Polítics corruptes exhaurint el planeta per enriquir i atipar els rics.
A la gent tant li feia si mories.
Utilitzaven les teves febleses en contra teu.
Ara hi ha ordre.
Pau.
Podem respirar i la gent es preocupa.
Crec que val la pena lluitar per protegir tot això.
I fins i tot, morir.
Tu no?
- Et trobes bé? - Perdona... he d'anar al lavabo.
Només et volia dir
que m'agrada molt la teva companyia i que m'alegro d'haver-te conegut.
No hi ha perill.
Surtin de manera ordenada.
No hi ha perill.
- L'ajudo a pujar? Així. - Sí.
On és la nena?
Que maca, s'ha entestat a esperar-lo.
Té molta sort, sergent Whiteman.
Recordi que l'estimen.
Esther.
Esther?
Vinga, Esther, és hora de marxar.
Esther.
Vinga, menuda.
Va, ens en hem d'anar.
Vinga, Esther. No!
Au, va.
Vinga!
Esther.
Va!
No!
La teva veïna, Dunnet, Lorna, és a la porta.
Clapava amb la finestra oberta.
La Bella no pot baixar del teu ampit. És que...!
És tossuda com una mula, perdona. Sé que tens visita.
És allà?
Bella, ets una diva!
Mira en quina una t'has ficat. Va, la mama és aquí.
Vinga.
Quins collons!
Defoe!
Jo soc més ràpida.
- Escolta, t'ho puc explicar. - Un pis franc, oi?
- No som el que et penses. - Calla!
Gabriel Defoe, quedes detingut per una presumpta activitat terrorista.
Tot el que diguis...
Però què fas?
I ara, què?
Porta-la a Capella.
No tingui por.
No és un museu.
Atansi's.
Toqui'l, si vol.
Així.
No mosseguen.
Ja l'hi he dit. Volem que vostè hi cregui.
Creure en què?
En el futur.
Que aquest camí que recorrem canviarà el món
i que hi hem de col·laborar.
La família de l'Elaine treballa per als Harker des de l'any de la picor.
Criades i majordoms.
Sabíem la veritat.
Sabíem el que havia de passar. És horrorós provocar el nostre futur.
Això és el que més em costava.
Saber que l'Elias acabaria ple de ressentiment i dolor
pel que va fer.
Pel que... farà.
L'Elias ha mort provant de desfer-ho però era massa tard.
I això és el més terrible.
Com a pare, el vaig obligar a fer
una cosa de què es penediria...
Andrew.
Per favor, és que no ho entenc.
Si vostè no hi fos, ell acabaria fent-ho?
Es podria aturar?
Deixi que l'Elias visqui la seva vida, sense fer mal a ningú.
Sense haver-se'n de penedir.
Pobre noi. Tant de bo l'hagués pogut ajudar més.
Digui-li que em sap greu.
Es mereixia un pare millor.
Andrew!
Tant se val on estigui ficat, l'ajudarem.
El puc ajudar.
Ho arreglarem.
Déu meu.
D'acord?
A veure, calmi's, així.
Li passarà ràpid.
- No! - Sí.
Ho sento.
No ho faci!
No!
Andrew!
Socors!
Subtítols: Cristina Casas Peregrina